Справа № 240/580/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/580/20
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 17.02.2020 (вх.№3962/20), просить:
- визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо його звільнення;
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії від 24.12.2019 №2307/1 "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області;
- визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо не пропонування іншої посади ОСОБА_1 та не переведення останнього на цю посаду за його згодою та зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду та перевести за його згодою;
- визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не пропонування іншої посади ОСОБА_1 та не переведення останнього на цю посаду за його згодою та зобов`язати Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду та перевести за його згодою;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в солідарному порядку;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в солідарному порядку;
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 №2307/1, його, на підставі п.4 ч. 1 ст. 83, п.1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" було звільнено з посади заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 27 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Вказаний наказ, на переконання позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки мала місце не ліквідація, а реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції і він мав право на працевлаштування на рівноцінну посаду в новоутвореному органі - Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції. Крім того, звільнення відбулося за відсутності згоди профспілкового комітету, а при звільненні не було враховано його переважне право на залишення на роботі, як особи, яка має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Також позивач вважає, що його звільнення було упередженим, так як на рівноцінні посади до новоствореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було переведено 97 працівників. У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у справі №240/580/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі на 16 березня 2020 року о 10:00.
11 березня 2020 року на адресу суду від Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 заперечував проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Аргументуючи таку позицію, відповідач 2 зазначив, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції утворене як юридична на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції", яким не передбачено перехід майнових прав та обов`язків ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Крім того наголосив, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції є правонаступником ліквідованих Головних територіальних управлінь юстиції у Вінницькій, Житомирській та Хмельницькій областях, але це правонаступництво стосується виключно повноважень, які здійснювали ліквідовані управління юстиції.
Також у відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказав, що на виконання вимог законодавства ОСОБА_1 24 жовтня 2019 року було попереджено про припинення державної служби на підставі п.1-14 частини 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та звільнення його із займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження. Більш того, в силу вимог Закону України "Про державну службу" у разі ліквідації або реорганізації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду (за його згодою) в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється за ініціативою суб`єкта призначення без обов`язкового проведення конкурсу. Натомість від Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції будь-яких пропозицій щодо переведення позивача не надходило.
З огляду на вищезазначене, Центрально-Західне міжрегіональне управлінні Міністерства юстиції вважає, що ОСОБА_1 був правомірно звільнений із займаної посади по причині ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а тому підстави для задоволення його позову - відсутні (том 1 а.с.55-69).
11 березня 2020 року до суду також надійшов відзив Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому відповідач 1 заперечував проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. В обґрунтування такої позиції відповідач 1 зазначив, що Ліквідаційна комісія з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і жодним чином не порушувала права позивача, а його звільнення відбулося відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією, а не реорганізацією, як про це помилково зазначає позивач, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (том 1 а.с.88-102).
16 березня 2020 року від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу (том 1 а.с.154), у зв`язку з чим, підготовче судове засідання було перенесено на 30 березня 2020 року о 11:00.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 80 КАС України ОСОБА_1 16 березня 2020 року подав до відділу документального забезпечення суду клопотання, в якому просив суд витребувати у Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області докази.
Ухвалою від 25 березня 2020 року вищезазначене клопотання ОСОБА_1 було задоволено та витребувано у Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області належним чином завірену копію проміжного ліквідаційного балансу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а також копію затвердженого плану заходів з працевлаштування, яким передбачено: створення ліквідаційної комісії; визначення можливості щодо переведення працівників, що звільняються, за їх згодою, на іншу роботу; здійснення інших заходів, як це передбачено пунктом 4.2, колективного договору.
27 березня 2020 року на електронну пошту суду від представника відповідачі надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання по справі, призначеного на 30 березня 2020 року, на іншу дату у зв`язку із дією на всій території України карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 (том 1 а.с.178-180).
У зв`язку з надходженням зазначеного клопотання, підготовче судове засідання по справі було відкладено на 27 квітня 2020 року об 11:00.
08 квітня 2020 року до суду надійшли докази, витребувані в ухвалі від 25.03.2020 (том 1 а.с.185-194).
27 квітня 2020 року позивач подав до суду клопотання, в якому через дію карантинних заходів просив відкласти розгляд справи на іншу дату (том 1 а.с.200), а тому призначене на цей день підготовче судове засідання по справі було відкладено на 04 червня 2020 року об 11:30.
В підготовчому судовому засіданні, що відбулося 04 червня 2020 року за участі сторін та їх представників, було оголошено перерву до 14:30 11 червня 2020 року.
11 червня 2020 року позивач подав до відділу документального забезпечення суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд адміністративної справи №240/580/20 в порядку письмового провадження (том 1 а.с.217).
З огляду на те, що відповідачі заперечували проти розгляду справи в письмовому провадженні, підготовче судове засідання по справі було перенесено на 23 липня 2020 року о 12:00.
23 липня 2020 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання, в якому представник позивача Гордієвич О.П. просила відкласти підготовче судове засідання на іншу дату, через її зайнятість в іншому судовому процесі (том 1 а.с.223).
У зв`язку з надходженням вказаного клопотання підготовче судове засідання по справі було відкладено на 05 серпня 2020 року о 14:10.
23 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просив витребувати у відповідачів інформацію про кількість працівників переведених з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, із зазначенням критеріїв, за якими дані особи отримали переважне право на переведення до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (том 1 а.с.229).
Ухвалою від 24 липня 2020 року вищезазначене клопотання було задоволено та витребувано у Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та у Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про кількість працівників, переведених з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, із зазначенням критеріїв, за якими дані особи отримали переважне право на переведення.
Витребувані судом докази надійшли до суду 31 липня 2020 року (том 1 а.с.233-247).
05 серпня 2020 року в підготовче судове засідання з`явились: позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - Гордієвич О.П., а також представник відповідачів - Пасічник Д.О.
Протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 05.08.2020, було закінчено підготовче провадження у справі та розпочато розгляд адміністративної справи №240/580/20 по суті.
Під час судового засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити позов в повному обсязі. Натомість представник відповідачів проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.
Після з`ясування позиції сторін та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, в судовому засідання було оголошено перерву до 15:15 07 вересня 2020 року.
В судовому засіданні, що відбулося 07 вересня 2020 року за участі сторін та їх представників, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу про перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки від 01.07.2013 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що починаючи з 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 працював у Головному територіальному управлінні юстиції Житомирської області на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (том 1 а.с.5-7).
Кабінетом Міністрів України 09 жовтня 2019 року прийнято постанову № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", пунктами 1 та 2 якої було вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, натомість утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.
Згідно з Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 серед переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються значиться Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області. Водночас, в Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2019 року № 870 передбачено створення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).
На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" Міністерством юстиції України був виданий наказ від 16.10.2019 №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції", яким ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), в тому числі й Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (том 1 а.с.103-111).
В подальшому, Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області був виданий наказ від 18.10.2019 №147/6 "Про утворення ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області" (том 1 а.с.112-118) та наказ від 24.10.2019 №279/7 "Про затвердження Плану заходів з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області" (том 1 а.с.119, 187-191).
Під час розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції" та наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 18.10.2019 №147/6 "Про утворення ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області", ОСОБА_1 24 жовтня 2019 року було письмово попереджено про припинення державної служби та звільнення його із займаної посади на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
27 грудня 2019 року ОСОБА_1 на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 №2307/1 був звільнений з посади заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п.1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (том 1 а.с.8).
Позивач, вважає своє звільнення незаконним, а наказ від 24 грудня 2019 року №2370/1 протиправним та таким, що порушує його конституційне право на працю, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України, Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Згідно з підпунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.
Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законами, а саме Законом України "Про центральні органи виконавчої влади", де, крім іншого, у статті 5 визначені повноваження Уряду щодо реорганізації та ліквідації центральних органів виконавчої влади, її територіальних підрозділів.
Під час розгляду справи судом встановлено, що ліквідація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області була зумовлена постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції України", пунктом 1 якої було вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, в тому числі й Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області.
Разом з тим, суд зазначає, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема: Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.
Відповідно до вимог статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Одночасно слід зауважити, що Верховний Суд України ще у постановах від 04.03.2014 по справі №21-8а14, від 27.05.2014 по справі №21-108а14, від 28.10.2014 по справі №21-484а14 сформулював правову позицію, відповідно до якої ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними і такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства доводи представника відповідачів щодо відсутності правонаступництва при ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та утворенні Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Як зазначено у частині 1 статті 4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави та забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.
Відповідно до приписів статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно зі статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Зазначене свідчить, що процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, регулюється законодавством про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17 (провадження №К/9901/3920/17) і в силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права для спірних правовідносин в даній справі.
За приписами статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).
При цьому у частині 2 статті 40 Кодексу законів про працю України прямо передбачено, що таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Більш того, відповідно до вимог частини 5 статті 22 Закону №889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Таким чином, при звільнені ОСОБА_1 Ліквідаційна комісія з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повинна була дотриматись вимог частини 2 статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, в частині процедури звільнення працівника, а саме: запропонувати іншу роботу, а також завчасно сповістити виборний орган профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства (частина 3 статті 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").
Проте відповідач одночасно з попередженням про звільнення не виконав свій обов`язок та не запропонував позивачу наявні вакантні посади у Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Відповідно до структури та штатного розпису Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на 2019 рік в структурі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) наявний відділ розгляду звернення та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації, в якому згідно штатного розпису передбачена посада заступника начальника відділу, рівнозначна тій, яку ОСОБА_1 займав у Головному територіальному управлінні юстиції у Житомирській області. Не дивлячись на це, вказана посада не була запропонована позивачу.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що до новоутвореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, як правонаступника, було переведено абсолютну більшість - 90 державних службовців ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, і лише 18 державних службовців Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в тому числі й позивач, були звільненні у зв`язку з ліквідацією (том 1 а.с.21-22).
Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які обґрунтування відповідачів щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу.
У силу вимог Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" гарантується недопущення дискримінації у всіх сферах суспільних відносин, в тому числі на державній службі.
Статтею 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.28-29).
Разом з тим, при звільненні позивача Ліквідаційною комісією з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не було враховано положення статті 42 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої позивач при рівних в порівнянні працівниками продуктивності праці і кваліфікації, має переважне право на залишення на роботі у зв`язку з тим, що має на утриманні двох малолітніх дітей.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 №2307/1 "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнятий не на підставі вимог чинного законодавства, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу рівності перед законом, а тому він є протиправним та підлягає скасуванню.
Порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 27 грудня 2019 року.
З приводу позовних вимог про визнання неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо звільнення ОСОБА_1 суд зазначає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки вони за своєю суттю зводиться до обґрунтування протиправності наказу про звільнення. Тому належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування відповідного наказу.
Щодо позовних вимог про визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо непропонування іншої посади ОСОБА_1 та не переведення останнього на цю посаду за його згодою та зобов`язання Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду та перевести за його згодою, а також про визнання протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не пропонування іншої посади ОСОБА_1 та не переведення останнього на цю посаду за його згодою та зобов`язання Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду та перевести за його згодою, суд зазначає наступне.
Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13 травня 1980).
В зв`язку з цим суд зазначає, що вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 є теоретичними та передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
Крім того, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Суд не вправі втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, перебираючи на себе його повноваження та функції.
Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Суд також зазначає, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.
Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що позивач був звільнений 27 грудня 2019 року на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24 грудня 2019 №2370/1.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Оскільки позивач звільнений з 27 грудня 2019 року, то для обчислення середньомісячної заробітної плати слід брати 2 календарні місяці роботи, що передують 27 грудня 2019 року, тобто жовтень та листопад 2019 року.
За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно наявної у матеріалах справи довідки від 15.10.2020 №6.2/38/2020/347, виданої Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області, середньомісячна заробітна плата позивача складає 9814,19 грн., а середньоденна 456,17 грн. (том 2 а.с.27).
При цьому, тривалість вимушеного прогулу позивача з дати звільнення до дня постановлення рішення у справі, становить 198 робочих днів (з 28.12.2019 по 15.10.2020).
Відповідно до вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а також в частині виплати позивачу середнього заробітку в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Аналіз наведеної норми законодавства вказує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.
Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваними діями (бездіяльністю) відповідачів йому заподіяно моральну шкоду. Позивач не надав до суду належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає така шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З наявної у матеріалах справи квитанції від 24.01.2020 вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні з даним позовом до суду за заявлену позовну вимогу про стягнення моральної шкоди був сплачений судовий збір в розмірі 840,80 гривень.
Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на те, що під час розгляду справи суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, судові витрати позивача зі сплати судового збору за таку позовну вимогу покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 №2307/1 "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 27 грудня 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 27 грудня 2019 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович