Справа № 240/15049/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/15049/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора та до Прокуратури Житомирської області, в якому просить:

1) поновити строки звернення до суду з даною позовною заявою;

2) витребувати з офісу Генерального прокурора належним чином засвідченні копії матеріалів ОСОБА_1 та всіх матеріалів, які стали підставою для прийняття наказу Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к про його звільнення;

3) витребувати з Прокуратури Житомирської області:

- належним чином засвідчену копію наказу Генерального прокурора України від 22.03.2020 № 300к про звільнення ОСОБА_1 з посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чина;

- довідку про розмір заробітної плати за два місяці, що передували даті звільнення з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а саме з врахуванням інфляційних та коефіцієнту коригування;

- інформацію з приводу всіх змін посадових окладів за посадою старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області;

4) визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина;

5) поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області або на рівнозначній посаді з 16 березня 2002 року. Внести зміни до трудової книжки відповідно до вимог чинного законодавства;

6) стягнути з Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3000000,00 гривень;

7) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області;

8) допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати в межах одного місяця.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху, а позивачу було надано строк на усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви (в 3-х екземплярах) із уточненням в ній змісту позовних вимог, заявлених щодо кожного з відповідачів, а також із зазначенням у ній позовних вимог відповідно до норм КАС України;

- клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

- оформленого відповідно до вимог ст. 80, 166-167 КАС України окремого клопотання про витребування доказів (у разі необхідності такого витребування).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 28 вересня 2020 року.

08 жовтня 2020 року до суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 16.09.2020 надійшли уточнена позовна заява, клопотання про витребування доказів, заява про поновлення строків звернення до суду.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення йому строку на звернення з даним позовом до суду, слід зазначити наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, за приписами частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спірних правовідносин є наказ Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к про звільнення його з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що про порушення свого права, яке виявилось у протиправному на переконання позивача звільненні його зі служби в органах прокуратури, ОСОБА_1 дізнався (мав реальну можливість дізнатися) 22 березня 2002 року - з моменту прийняття оскаржуваного наказу.

Відтак, перебіг строку звернення до адміністративного суд почався для позивача 23 березня 2002 року. Водночас, до суду з вказаним адміністративний позовом ОСОБА_1 звернувся через вісім років - 08 вересня 2020 року, що свідчить на користь висновку про пропуск позивачем, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Частиною 1 ст. 121 КАС України закріплено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В обґрунтування поважності причин пропуску такого строку позивач зазначив, що наказом прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 його було звільнено з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. В подальшому, оскаржуваним у даній справі наказом Генерального прокурора України від 22.03.2002

№ 300к наказ прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 був скасований, а ОСОБА_1 за вчинення ним проступку, який порочить працівника прокуратури, було звільнено з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину. Разом з тим, позивач зазначає, що із зазначеним наказом його не ознайомлювали та копію оскаржуваного наказу йому не надавав. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що згідно з мотивувальною частиною наказу від 22.03.2002 № 300к підставою його звільнення була причетність до скоєння злочину. Оскільки в період з 15 березня 2002 року по 17 березня 2020 року здійснювалось досудове слідство та судовий розгляд кримінальної справи за фактом його причетності до скоєння злочину в межах якого він декілька разів був заарештований, то позивач вказав, що він не міг протягом вказаного строку звернутися до суду. З огляду на вказане, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущені процесуальні строки на звернення з даним позовом до суду, оскільки такі строки були пропущені ним з об`єктивних причин на які він жодним чином не мав можливості впливати.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У постанові від 24.09.2019 по справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

При цьому, наявність навіть об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Водночас, суд зазначає, що доводи ОСОБА_1 про те, що він був затриманий, а потім декілька разів був заарештований, не свідчать про те, що з моменту прийняття оскаржуваного наказу до прийняття ухвали Верховного Суду від 17.03.2020 у кримінальній справі №1-26-12 за його обвинуваченням у скоєнні злочину, він перебував під вартою. Крім того суд зазначає, що перебування особи під вартою або під арештом ніяким чином не обмежує її у звернені до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Доводи позивача про проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи також не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки саме по собі кримінальне провадження щодо певної особи, скасування вироків судів першої інстанції відносно цієї особи, не можуть бути об`єктивними причинами, які перешкоджають такій особі звернутися до суду з позовом.

Крім того, суд зазначає, що позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску ним строку на звернення з даним позовом до суду. Однак, ОСОБА_1 не надав до суду жодних доказів того, що із оскаржуваним наказом його не ознайомлювали та того, що про його існування він дізнався лише "на даний час", як про це ним зазначено у заяві про поновлення пропущеного строку.

Таким чином, під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 та його заяви про поновлення строку звернення до суду, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строкую. Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, а ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що у разі, якщо ... вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи те, що судом визнано неповажними підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відтак, адміністративний позов підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович