Справа № 500/1237/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення апеляційного провадження

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1237/20 пров. № А/857/8781/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя -Ніколіна В. В.
суддів -Гінди О. М.
Пліша М. А.
за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року (суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в травні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачу перерахунку нарахування та виплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII), що дорівнює одній мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити позивачу з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі №500/1237/20 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення та звертає увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Крім того відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі №500/1237/20 до набрання чинності рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а, обґрунтоване тим, що у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду має сформувати правову позицію щодо застосування строків звернення до суду у спорах стосовно соціального захисту. У справі, що розглядається, пенсійний орган вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні матеріали і обговоривши підстави поданого клопотання про зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити з огляду на наступне.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Судом встановлено, що на розгляді Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перебуває справа №510/1286/16-а. Предметом розгляду зазначеної справи, зокрема, є питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 99 КАС України.

Верховний Суд в ухвалі від 02 квітня 2019 року у справі №510/1286/16-а зазначив, що незважаючи на обґрунтування застосування необмеженого строку щодо захисту своїх порушених пенсійних прав з вини органів ПФУ, визначення початку перебігу строку звернення до адміністративного суду залишається актуальними з огляду на те, що найперше, необхідно розрізняти строк, неправильне визначення судом вищезазначеного початку строку може суттєво порушувати інтереси особи, що охороняються, та її процесуальне право на доступ до правосуддя. Особливою категорією публічно-правових спорів між громадянами-пенсіонерами та Пенсійним фондом є спори щодо визнання неправомірними владні дії (рішення), внаслідок яких був неправильно встановлений розмір пенсії первинно, або при несвоєчасному перерахунку пенсій, що призвело до недоотримання пенсіонером відповідних сум коштів. У разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення та застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, це унеможливлює реалізацію передбаченого частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" права пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком. Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року прийнято до розгляду справу №510/1286/16-а предметом розгляду якої є питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Як встановлено із змісту вказаної ухвали за відсутності однозначної практики Верховного Суду України та Верховного Суду потрібно надати відповіді на такі питання: 1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі? 2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду? 3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду? 4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС України використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб», в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Зазначено, що складність цієї виняткової правової проблеми полягає у тому, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими як інші.

У загальній теорії права, правовідносини, зазвичай розуміються, як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів. Тобто, до складу правовідносин включають їх суб`єктів, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів.

Подібність правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на тотожність таких, тоді як пункт 5 частини другої статті 236 КАС України не вимагає встановлення такої тотожності для вирішення питання щодо зупинення провадження у справі.

Якщо норма права не передбачає, що дія такої поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), відсутній сенс в застосовані суб`єктного критерію для встановлення подібності правовідносин у різних справах. Подібний підхід має місце для значимості застосування й об`єктного критерію.

Основний ж критерій встановлення подібності правовідносин - змістовний, який визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а є питання позовної давності та застосування шестимісячного строку звернення до суду.

Предметом адміністративного позову в даній справі, зокрема, є зобов`язання відповідача провести з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Разом з тим, позивач з даним адміністративним позовом звернувся лише 26.05.2020. Відтак правовій оцінці підлягають обставини щодо необхідності дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує на пропуск позивачем встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вочевидь, правовідносини в обох справах не є тотожними за суб`єктним, об`єктним критеріями, проте, як зазначалося вище, процесуальний закон не вимагає такої тотожності, а вказує на необхідність встановлення лише їх подібності, тоді як в обох справах наявна змістовна подібність правовідносин.

Отже, для правильного вирішення справи спору необхідно встановити і вирішити питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Відтак, з огляду на положення пункту 5 частини другої статті 236 КАС України,зважаючи на дату звернення позивача з адміністративним позовом у даній справі, заявлені позовні вимоги та необхідність надання правової оцінки доводам відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення до суду, формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а у подібних правових відносинах може вплинути на наслідки розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Керуючись статтями: 236, 248, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зупинення провадження у справі №500/1237/20 задовольнити.

Провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі №500/1237/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії зупинити до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року.