Справа № 160/8902/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року Справа № 160/8902/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Чорній М.В.
представника позивача Довгаля В.М.
представника відповідача Бохан О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградінвестбуд" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
У листопаді 2018 року ТОВ "Павлоградінвестбуд" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664 від 25.10.2018 р., складену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що висновки позапланової перевірки, які оформлені актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ДН1537/739/АВ від 05.10.2018 р. не відповідають дійсності та обставинам подій, а ТОВ Павлоградінвестбуд не було допущено порушення законодавства про працю, в тому числі без належного оформлення трудових відносин з чотирма особами. Позивач звертає увагу, що підставою для проведення інспекційного відвідування було направлення на проведення інспекційного відвідування №118 від 02.10.2018 р., яке було складено відповідно до наказу №817-І від 02.10.2018 р. та за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року. З ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені цивільно-правові договори, які не перевищували терміну дії більше року. За даних осіб кожного місяця були сплачені платежі з Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ). Також позивачем вказано, що інспекційне відвідування ТОВ Павлоградінвестбуд є протиправним та безпідставним, оскільки при його проведенні не було враховано умови розпорядження КМУ №649-р від 05.09.2018 р. А саме в п.п.2, 3 ч.1 даного розпорядження вказано про проведення Державною службою з питань праці, Державною фіскальною службою, Пенсійним фондом України, Національною поліцією, іншими центральними органами виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування починаючи з 05.10.2018 р. в установленому порядку комплексні заходи, спрямовані на детінізацію зайнятості та доходів населення до 05.10.2018 р. інформаційно-роз`яснювальну кампанію про заплановані заходи та неприпустимість допуску до роботи найманих працівників без оформлення з ними трудових відносин.
Відповідач пред`явлені позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що за результатами інспекційного відвідування був складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН1537/739/АВ. На підставі акта №ДН1537/739/АВ винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664 від 25.10.2018 року. Згідно з висновками, викладеними в акті № ДН1537/739/АВ, встановлено порушення вимог чинного трудового законодавства. Так, під час проведення інспекційного відвідування були надані цивільно-правові договори укладені з наступними особами: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) - в червні, липні - вересні; ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) - в січні - березні, квітні - травні, червні, серпні - вересні; ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 ) - в липні; ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_4 ) - в січні - березні. Зазначені договори укладені протягом 2018 року і мають типову форму. Характер умов наданих цивільно-правових договорів тотожний кваліфікаційним характеристикам професії сторож, що вказує саме на процес виконання трудової функції, не підрядником, а працівником. Відповідач не вказує на нікчемність вищезазначених укладених цивільно-правових договорів, не визнає їх недійсними, а вказує на те, що цивільно-правові договори містять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником.
На підставі акту №ДН1537/739/АВ та відповідно до Порядку № 509, Головним управлінням було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664 від 25 жовтня 2018 року. Зазначеною постановою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ТОВ «Павлоградінвестбуд» накладено штраф у розмірі 446 760 грн. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо здійснення інспекційного відвідування ТОВ «Павлоградінвестбуд» діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.10.2018 року №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664 є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та відповідно до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р., залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.04.2020 р. касаційну скаргу ТОВ "Павлоградінвестбуд" задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 р. скасовано, а справу №160/8902/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 р. прийнято до провадження дану адміністративну справу та призначено її до розгляду у судове засідання за правилами загального позовного провадження, без проведення підготовчого засідання, у зв`язку з тим, що справа вже розглядалася раніше.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю, з викладених у ньому підстав та з урахуванням відповіді на відзив.

В додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначив, що в дійсності, під час розгляду протоколу розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 25.10.2018 р. був присутній директор ТОВ «Павлоградінвестбуд», який вказував про численні порушення під час проведення перевірки, не дослідження фактів, які викладені в акті та про неправомірність застосування штрафних санкцій. Однак в офіційному протоколі розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 25.10.2018 р. інформація про участь директора та надані ним аргументи відсутні.

Представник відповідача під час судового засідання пред`явлені позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з викладених у відзиві на позов та у запереченнях підстав.

В додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що суд касаційної інстанції необґрунтовано вказує, що судами попередніх інстанцій не встановлено, чи зазначено у акті інспекційного відвідування або ж у інший спосіб про не підтвердження фактів укладення цивільно-правових договорів безпосередньо ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; не з`ясовано, чи не заперечують вказані особи правомірність укладених з ними цивільно-правових угод. Однак відповідно до вимог Порядку № 295 відбирати пояснення, ставити запитання працівникам є правом інспектора, а не його обов`язком. Інспектор праці здійснює аналіз документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування та наданих об`єктом відвідування під час перевірки, та, у разі виявлення інформації про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, такі документи долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. В даному випадку, позивач повинен був укласти з фізичними особами трудовий договір, не позбавляючи осіб реалізовувати своє право на працю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 04.10.2018 р. по 05.10.2018 р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Павлоградському районі Старіковою Н.П. проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ТОВ "Павлоградінвестбуд" з питань оформлення трудових відносин за адресою: Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Промислова, буд.1-А, .

За результатами інспекційного відвідування складений акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 05.10.2018 р. №ДН1537/739/АВ, яким встановлено порушення частини першої статті 21 КЗпП України, частини третьої статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

Акт підписаний уповноваженою особою об`єкта відвідування 05.10.2018 р.

На підставі акта інспекційного відвідування щодо порушень ТОВ "Павлоградінвестгруп" законодавства про працю 25.10.2018 першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664.

Постановою про накладення штрафу вирішено накласти на ТОВ "Павлоградінвестбуд" штраф у розмірі 446 760 грн на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України.

Правомірність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/664 від 25.10.2018 р., складену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. є предметом позову, який передано на розгляд суду.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Підпунктом 6 пункту 5 Порядку № 295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України Про відпустки); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Згідно з вимогами частини 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України №1985-IV (1985-15) від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Так, частиною 1 статті 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V) визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Разом з тим, частиною 4 статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Крім того, у частині 5 статті 2 Закону № 877-V наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина 1 статті 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Натомість, відповідно до положень п.п.6 п.5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів, у тому числі, про роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної.

У даному випадку відповідачем було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі п.п.6 п.5 Порядку № 295, а саме за інформацією, що містилась у листі від 05.09.2018 року № 1711/5.8/19.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 24.12.2019 у справі №823/1167/16, від 05.02.2020 у справі №620/3913/18, від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18 та від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18.

В той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України).

В силу до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, згідно з вказаним актом інспекційного відвідування на підприємстві укладено цивільно-правові договори з наступними особами: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) - в червні, липні - вересні; ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) - в січні - березні, квітні-травні, серпні - вересні; ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 ) - в липні; ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_4 ) - в січні - березні. Зазначені договори укладені протягом 2018 року і мають типову форму.

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Предмет договору Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): нагляд за об`єктами на території АДРЕСА_1 (виконавці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ); нагляд за об`єктами на території по вул.Промислова, 1а (виконавці - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ).

Згідно з абзацом другим пункту 1.1. розділу 1 Предмет договору Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під правила внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Розмір і порядок оплати за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду за домовленістю (в кожному договорі розмір сплати відрізняється без зазначення, який саме обсяг роботи необхідно виконати за кожним конкретним договором).

Пунктом 2.2. розділу 2 Розмір і порядок оплати передбачено, що оплата виконується не пізніше 10 днів з дня прийняття Замовником роботи за актом.

Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 Відповідальність сторін сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з чинним законодавством.

Пунктом 6.1. розділу 6 Термін дії договору передбачено, що терміни дії зазначених договорів встановлені з першого по останнє число відповідних місяців.

В наданих актах здачі-приймання виконаних робіт зазначено, що роботи згідно з цивільно-правовим договором виконано якісно і в повному обсязі.

Згідно з статтею 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи) держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

В той же час, відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним кодексом України.

При цьому у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Між виконавцями та позивачем регулярно підписувалися акти прийняття-передачі виконаних робіт за цивільно-правовими угодами.

Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів під час інспектування, які б підтверджували що вищеозначені договори, є трудовими договорами. Відповідачем не проводилось опитування виконавців цивільно-правових договорів та не з`ясовувались питання порушення їх прав, в т.ч. й права на працю та інших державних гарантій, які визначенні Кодексом законів про працю України.

Будь-які судові рішення судів про визнання таких договорів удаваними відсутні, а недійсність таких угод прямо не передбачена законом, тому твердження про намір приховати реально існуючі трудові відносини не відповідають вимогам закону.

Укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, не мають ознак нікчемного правочину, а інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

В судове засідання двічі викликалися для допиту у суді в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто фізичні особи, які були виконавцями послуги за вказаними цивільно-правовими договорами для з`ясування правомірності укладених договорів для підтвердження, що послуги не надавались в нічний час, що фізичні особи самостійно забезпечували процес надання послуг, тобто для спростування інформації, яка покладена відповідачем в основу акту інспекційного відвідування.

Але вказані особи до судового засідання не прибули, хоча про день та час його проведення повідомлялися належним чином. Представники сторін не наполягали на їх виклику втретє та просили суд продовжити розгляд справи на підставі тих доказів, які наявні в рамках даної адміністративної справи.

В додаткових письмових поясненнях позивач також зазначав, що в зв`язку з сезонним характером робіт ТОВ "Павлоградінвестбуд", в зимовий період, тимчасово, виникла необхідність додаткового нагляду за устаткуванням розташованого на АДРЕСА_1 , яке було законсервовано, а в зв`язку з тим, що об`єкт готувався до продажу у складі виробничої бази. Також, частина устаткування була демонтована та переміщена на господарчу базу по АДРЕСА_2 , де виникла тимчасова необхідність додаткового нагляду за розташованим устаткуванням. Відповідно до п.1.1 розділу 1 «Предмет договору» Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): нагляд за об`єктами на території АДРЕСА_1 (виконавці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ), нагляд за об`єктом на території по вул.Промислова, 1А (виконавці - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ). Виконавці здійснювали не охорону, а нагляд за об`єктами, що чітко зафіксовано в предметі цивільно-правових договорів. Виконання функцій зі здійснення «нагляду за об`єктами території» не є тотожними функціям з охорони майна, враховуючи відсутність у підрядників обов`язків по припиненню шляхом здійснення заходів реагування правопорушення проти власності, фізичних осіб; повідомлення відповідних правоохоронних органів про вчинення протиправних дій щодо власності, фізичних осіб та інших незаконних дій, що мають ознаки кримінального правопорушення, у місцях здійснення заходів охорони тощо.

Факт надання фізичними особами послуг позивачу саме на підставі цивільно-правових угод підтверджується офіційною бухгалтерською звітністю, з якої вбачається що позивач виплачував виконавцям послуг не заробітну плату, а саме винагороду згідно з умовами договорів.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити з викладених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 1 762 грн. підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 25.10.2018 р. №ДН1537/739/АВ/ТД-ФС/66, прийняту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул.Казакова, 1Д, м.Дніпро, 49107, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградінвестбуд" (вул.Промислова, 1а, м.Павлоград, 51400, ) судовий витрати по справі у розмірі 1 762 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складено 18.09.2020 року.

Суддя К.С. Кучма