Справа № 160/8206/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2020 року Справа № 160/8206/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради, Нікопольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 17.02.2020 року;
- стягнути з Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн.;
- стягнути з Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1681,60 грн.
21.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду позовну заяву, яка буде відповідати вимогам статті 160 КАС України в частині визначення відповідачів, дії яких оскаржуються, та копії позовної заяви для відповідачів.
30.07.2020 року позивач усунув недоліки зазначені судом в ухвалі від 21.07.2020 року про залишення позовної заяви без руху, надавши до суду уточнену позовну заяву до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради, Нікопольської міської ради, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 17.02.2020 року;
- стягнути з Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн.;
- стягнути з Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1681,60 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ним було подано усі необхідні документи для реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проте Відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради протиправно відмолено позивачу в реєстрації місця проживання за даною адресою. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
18.08.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
15.09.2020 року Нікопольська міська рада звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позову заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зауважив, що 17.02.2020 року Відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відмовлено позивачу в реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11.12.2017 року №734 «Про визнання житлового будинку АДРЕСА_2 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та є непридатним для проживання», визнано житловий будинок таким, що є непридатним для проживання, а тому зроблено відповідний запис на заяві позивачі про реєстрацію місця проживання та повернуто дану заяву до Центру надання адміністративних послуг м. Нікополя. У зв`язку з чим відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відзиву, будь-яких письмових пояснень як щодо заперечень проти пред`явлених позовних вимог, так і щодо визнання останніх не надав.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно опису документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги, ОСОБА_1 надав наступні документи:
1) заява за формою, наведеною відповідно у додатках 6, 7 або 8 Правил реєстрації місця проживання 1 аркуш(ів);
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування 1 аркуш(ів);
3) квитанцію про сплату адміністративного збору 1 аркуш(ів);
4) документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій спецустанові, закладі соцобслуговування та соцзахисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації 1 аркуш(ів);
5) військовий квиток або посвідчення про приписку 1 аркуш(ів).
17.02.2020 року Відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відмовлено ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання, шляхом зазначення у заяві про реєстрацію місця проживання підстав відмови, а саме: «особа не надала необхідної інформації, а саме рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11.12.2017 року №734 - житловий будинок АДРЕСА_2 визнано таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та непридатним для проживання. Копія рішення додається (1 арк.)»
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):
- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;
- квитанцію про сплату адміністративного збору;
- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.
Згідно статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;
- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;
- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 затверджено правила реєстрації місця проживання, які, в свою чергу, визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Відповідно до пункту 18 Правил реєстрації місця проживання для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

- право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Згідно пункту 11 Правил реєстрації місця проживання орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає за необхідне зауважити, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 встановлено вичерпний перелік документів, необхідних для реєстрації місця проживання. Окрім цього даним законом та правилами встановлено вичерпний перелік обставин, внаслідок яких орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання.

Як встановлено судом, Відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відмовлено ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку ненаданням необхідної інформації, а саме ОСОБА_1 не надав для реєстрації місця проживання рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11.12.2017 року №734 «Про визнання житлового будинку АДРЕСА_2 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та є непридатним для проживання».

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне зауважити, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 не регламентовано надання особою для реєстрації місця проживання будь-яких рішень виконавчих комітетів сільської, селищної або міської ради, а отже відмова Відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправною.

У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що позивач здійснив усі необхідні дії, направлені на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та надав Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради документи, передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, отримавши згоду власника житла щодо реєстрації свого місця проживання, та вважає за необхідне зобов`язати Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 17.02.2020 року;

Щодо стягнення з Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн., суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленума Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивачем не зазначено будь-яких підстав.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності Нікопольської міської ради.

При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., а залишає вирішення даного питання на розсуд суду.

Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння Нікопольською міською радою моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Нікопольської міської ради моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, у суду наявні підстави для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради, Нікопольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо стягнення з Нікопольської міської ради судового збору суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Згідно з п.1.5 Положення про відділ реєстрації та обліку громадян у складі управління адміністративних та дозвільних процедур, затвердженого рішенням Нікопольської міської ради від 30.03.2018 року №49-33/VII відділ не є юридичною особою. З огляду на це, судовий збір підлягає стягненню з Нікопольської міської ради.

Відповідно до ч.4 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з Нікопольської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ), Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Відділ реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 17.02.2020 року.

Стягнути з Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський