Справа № 620/1593/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/1593/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач, Міноборони), в якому просить: визнати протиправним та скасувати пункт 17 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 03.04.2019 № 5 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій; зобов`язати комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що свідчення громадян - колишніх військовослужбовців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підтверджують те, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу та у період з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан. Пункт 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 у справі № 620/2941/19 є підставою для комісії Міноборони щодо встановлення статусу учасника бойових дій позивачу. Вважає, що відповідач в оскаржуваному Протоколі помилково посилається на пункт 2 статті 6 зазначеного вище Закону, як на підставу щодо відмови у наданні позивачу відповідного статусу через відсутність документального підтвердження його участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ. Тому, відмова Міністерства оборони України у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є необґрунтованою, а пункт 17 оскаржуваного Протоколу засідання Комісії Міноборони має бути скасованим.

Відповідач у відзиві у задоволенні позову просить відмовити, оскільки із наданого позивачем до справи копії військового квитка вбачається, що останній проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з жовтня 1978 року по лютий 1981 року. У той же час, у військовому квитку відсутні будь-які записи, які свідчили б про його участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) в Республіці Афганістан. Згідно довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 за 1978-1981 роки інформації про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан не знайдено. Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.09.2019 № 511 передбачено, що для підтвердження участі в бойових діях можуть бути прийняті до уваги нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків: щодо участі в бойових діях в період проведення антитерористичної операції у складі добровольчих батальйонів України; щодо участі у всіх формах збройної боротьби за незалежність України. Зазначає, що у військових квитках свідків наявні записи про їх перебування на території Республіки Афганістан та участь в бойових діях, що свідчить про те, що в військовій частині НОМЕР_1 здійснювався належний військовий облік. Крім того, в заявах свідків зазначено, що вони проходили службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Пяндж Таджикської РСР, що свідчить про те, що сама військова частина не була дислокована на території Республіки Афганістан, а отже сам факт проходження служби позивачем в зазначеній військовій частині не може свідчити про те, що він брав участь у забезпеченні бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан. Інших документальних доказів, які б могли підтверджувати перебування позивача в період проходження військової служби з 1978 по 1980 році в Республіці Афганістан ним не подано.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що військовий квиток офіцера запасу позивач отримав у 1986 році у зв`язку з отриманням військового звання лейтенант. Попередній військовий квиток з яким позивач був призваний до лав Збройних Сил СРСР у 1978 році було знищено у відповідному порядку у зв`язку з присвоєнням офіцерського звання. В оскаржуваному протоколі жодного посилання про дослідження показів свідків та їх недостовірності немає, а сам відповідач у своєму відзиві у той же час погоджується з тим, що свідки мають документальне підтвердження перебування на території Республіки Афганістан та їх участь в бойових діях. Посилання відповідача щодо дислокації військової частини та її належність до того чи іншого населеного пункту є припущенням, оскільки проходження військової служби та участь особи у бойових діях та їх періоди пов`язані з військовою частиною НОМЕР_1 , в якій виконував обов`язки військової служби та брав участь у бойових діях позивач разом зі свідками підтверджується у військовому квитку, свідченнях свідків та в рішенні попередніх судів. Зазначає, що пунктом 11 Положення, затвердженого наказом Міноборони від 30.09.2019 № 511, зазначено, що комісії зобов`язані заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил).

У запереченнях відповідач зазначив, що у разі, якщо у військовому квитку позивача, який знищено, були записи про участь в бойових діях, то службовці військового комісаріату при видачі військового квитка офіцера запасу зробили б відповідний запас. З 1986 по теперішній час позивач не заявляв претензій з приводу того, що записи в його військовому квитку офіцера запасу не відповідають записам в військовому квитку, з яким він був призваний до лав армії. Позивач не навів доводів того, що у військовій частині НОМЕР_1 було організовано неналежний військовий облік, що б ставило під сумнів відомості довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 заяву Міністерства оборони України про продовження процесуального строку задоволено, продовжено відповідачу строк для подання заперечення в адміністративній справі 620/1593/20 на п`ять днів з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвалою суду від 07.09.2020 продовжено Міністерству оборони України строк для подання заперечення в адміністративній справі 620/1593/20 до 30.09.2020.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно копії військового квитка ОСОБА_1 від 09.09.1986 серії ВЧ № НОМЕР_2 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі по тексту в/ч НОМЕР_1 ) в Збройних Силах Союзу РСР: з 10.1978 по 05.1979 на посаді курсанта, з 05.1979 по 02.1981 - на посаді командира відділення (а.с. 7-8)

ОСОБА_3 з 13.11.1980 по 03.02.1981 брав участь у бойових діях в Афганістані, в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується копіями: Військового квитка від 26.10.1978 серії НОМЕР_3 (а.с. 13), Довідки Чигиринського районного військового комісаріату Черкаської області від 24.04.2014 № 41 (а.с. 14), Довідки в/с 2066 від 24.01.1985 № 4/2022 (а.с. 15).

У своїх свідченнях від 07.03.2019 він зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , м. Пяндж, Таджикська РСР в період з листопада 1978 по лютий 1981. Під час проходження служби він і позивач зустрічалися на території республіки Афганістан на протязі 1980 року, зокрема, в точках розташування підрозділів: порт «Шерхан», «Янгі Кала», « ОСОБА_5 », приймали разом участь у боєзіткненнях з бандформуваннями (а.с. 10).

ОСОБА_2 з 07.01.1980 02.02.1981 брав участь у бойових діях в ДРА, в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується копією Довідки Новгород-Сіверсько-Семенівського об`єднаного районного військового комісаріату від 13.02.2014 № 26/4 (а.с. 21).

У своїх свідченнях від 10.12.2019, від 17.02.2019 він зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 в період з листопада місяця 1978 року по лютий місяць 1981 року. В період з лютого місяця по квітень місяць 1980 року він разом з позивачем брали участь у бойових діях по захисту міста Кизил-Кала (Шерхан) провінції Кундуз, яке знаходиться на території Демократичної Республіки Афганістан. В/ч НОМЕР_1 брала участь у військових діях на території ДРА. Неодноразово він і позивач виходили на виконання бойових завдань (а.с. 16, 17).

ОСОБА_4 з 10.02.1980 по 05.07.1980 приймав участь у бойових діях в Афганістані у складі в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується копіями: Військового квитка від 22.04.1979 серії НОМЕР_4 (а.с. 26-28), Довідки Уманського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.09.2014 № 4/697 (а.с. 29).

У своїх свідченнях від 27.03.2019 він зазначив, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у в/ч НОМЕР_1 у період з листопада 1978 року по лютий 1981 року. З середини лютого 10.02.1980 по травень 1980 він разом з позивачем брав участь у бойових діях по захисту міста Кизил-Кала (Шерхан) провінції Кундуз, а також на точках розташування підрозділів «Янгі Кала» і « ОСОБА_5 » (а.с. 22).

Відповідно до копії Довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757 в документальних матеріалах військових частин НОМЕР_5 і 2066 за 1978-1981 роки відомості про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан не знайдено (а.с. 30).

Із заявою від 03.04.2019 позивач звернувся до Срібнянського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив встановити статус учасника бойових дій так, як він в період з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05 по 05.07.1980, з 10.11.1980 по 17.01.1981 приймав участь у бойових діях на території Афганістану у точках перебування підрозділів «Шерхан», « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 » (а.с. 31).

Згідно пункту 17 копії Витягу із Протоколу від 03.04.2020 № 5 засідання Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби (далі по тексту Комісія Міноборони) враховуючи наявність документів військової частини НОМЕР_1 за 1978 - 1981 роки в архівній установі Федеральної служби безпеки РФ та відсутність в них підтверджень участі гр. ОСОБА_1 у бойових діях на території Республіки Афганістан, відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ухвалено відмовити позивачу в наданні статусу учасника бойових дій. На розгляд Комісії Міноборони були подані, зокрема, такі документи: копія військового квитка ВЧ № НОМЕР_2 , копія відповіді Архіву Федеральної Служби безпеки РФ від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757; свідчення гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , копії рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 (справа № 620/2941/19), постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 (справа № 620/2941/19); інформація Центрального архіву МО РФ від 24.01.2020 № общ/103139 (а.с. 37).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 (далі по тексту - Закон № 3551) учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994 № 63 затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території. Так серед вказаного переліку країн і періодів бойових дій зазначений Афганістан: квітень 1978 р. - грудень 1989 р.

На момент виникнення спору питання розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій врегульовувалося наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості» від 30.08.2019 № 511.

Вказаним наказом затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі по тексту - Положення № 511), відповідно до пункту 1 якого комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії) створюються в Міноборони, Генеральному штабі Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація ДССТ), військовій частині НОМЕР_6 , командуваннях видів Збройних Сил України та оперативних командуваннях «Північ», «Південь», «Схід» та «Захід» (далі - оперативні командування).

Згідно пункту 5 Положення № 511 на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пунктом 11 Положення № 511 визначено, що Комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил); доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження; розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а в разі відсутності підстав, що підтверджуються документами, - повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання; проводити засідання Комісії не рідше ніж один раз на місяць (за наявності документів).

Відповідно до пункту 12 Положення № 511 Комісії приймають рішення про надання громадянам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: заява громадян або клопотання командирів (начальників); оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою; партизанський квиток; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За розмінування»; грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали; документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника; документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

За відсутності в особи з незалежних від неї причин необхідних документів, які підтверджують її право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги завірені в установленому законодавством порядку показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, разом із такою особою брали участь у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених у підпункті 13 пункту 13 цього Положення, та отримали статус учасника бойових дій за такий період (пункт 14 Положення № 511).

Так, підпункт 13 пункту 13 Положення № 511 містить перелік організацій, структур та формувань, а саме: Українська повстанська армія, Українська повстанча армія отамана Тараса Боровця (Бульби) «Поліська Січ», Українська народна революційна армія (УНРА), Організація народної оборони «Карпатська Січ», Українська військова організація (УВО), збройні підрозділи Організації українських націоналістів.

Згідно Витягу із Протоколу від 03.04.2020 № 5 засідання Комісії Міноборони вбачається, що нею були розглянуті всі подані позивачем документи, зокрема: військовий квиток ВЧ № НОМЕР_2 , виданий на ім`я позивача, свідчення гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , копії рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 (справа № 620/2941/19), постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 (справа № 620/2941/19), відповідь Архіву Федеральної Служби безпеки РФ від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757 та на підставі їх розгляду прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю документального підтвердження участі громадянина ОСОБА_1 в бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ (флотів) на території Республіки Афганістан.

Із наданого позивачем до суду військового квитка (ксерокопія) вбачається, що позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 в Збройних Силах Союзу РСР з: 10.1978 по 05.1979 на посаді курсанта, з 05.1979 по 02.1981 - на посаді командира відділення, проте жодного запису, який би свідчив про те, що позивач протягом військової служби з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) в Республіці Афганістан не має.

Згідно копії Довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757 в документальних матеріалах військових частин НОМЕР_5 і 2066 за 1978-1981 роки відомості про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан не знайдено.

Інших документальних доказів, які б могли свідчити про перебування позивача в періоди проходження військової служби з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), позивач ні до Міністерства оборони України, ні до суду не надав.

Щодо письмових свідчень громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили, що позивач брав участь у забезпеченні бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан в оскаржувані періоди, суд зазначає таке.

Копіями Військового квитка від 26.10.1978 серії НОМЕР_3 , Довідки Чигиринського районного військового комісаріату Черкаської області від 24.04.2014 № 41, Довідки в/с 2066 від 24.01.1985 № 4/2022 підтверджується участь ОСОБА_3 у бойових діях в Афганістані.

Копією Довідки Новгород-Сіверсько-Семенівського об`єднаного районного військового комісаріату від 13.02.2014 № 26/4 підтверджується участь ОСОБА_2 у бойових діях в Афганістані.

Копіями Військового квитка від 22.04.1979 серії НОМЕР_4 , Довідки Уманського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.09.2014 № 4/697 підтверджується участь ОСОБА_4 у бойових діях в Афганістані.

Таким чином, вищезазначені особи мають документальне підтвердження перебування на території Республіки Афганістан, тоді як будь-яких записів у наданій до суду копії Військового квитка позивача таких записів не має.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у свідченнях, наданих ОСОБА_3 від 07.03.2019 зазначено, що він проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , м. Пяндж, Таджицька РСР, що свідчить про те, що сама військова частина не була дислокована на території Республіки Афганістан, а отже сам факт проходження служби позивачем в даній військовій частині не може свідчити про те, що він брав участь у забезпеченні бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан.

Свідчення вказаних вище свідків, на думку суду, не можуть бути достатніми доказами для вирішення питання про перебування позивача в період проходження військової служби в Республіці Афганістан з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), оскільки відсутнє взагалі документальне підтвердження перебування позивача у зв`язку з вищезазначеними обставинами на території Республіки Афганістан.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпункту 11 пункту 13 Положення № 511 показання не менше двох свідків із числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил, Державної спеціальної служби транспорту, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни, у разі підтвердження військовими частинами Збройних Сил, Державної спеціальної служби транспорту, залученими до проведення антитерористичної операції, факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, Державною спеціальною службою транспорту є підставою для надання статусу учасника бойових дій для осіб, які в складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу військових частин Збройних Сил України, а також відповідно до пункту 14 Положення № 511 показання свідків (не менше двох) дозволяється брати до уваги лише у разі участі у збройній боротьбі у складі організацій, структур та формувань, зазначених у підпункті 13 пункту 13 Положення № 511.

Крім того, суд бере до уваги відповідь Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» від 29.08.2018 № 21/59/Р-3757, в якій зазначається, що в документальних матеріалах військових частин 2033 і 2066 за 1978-1981 роки відомості про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан не знайдено.

До посилань позивача на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 у справі № 620/2941/19 суд ставиться критично зважаючи на таке.

Відповідно до частини 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно даного рішення визнано протиправною бездіяльність Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо залишення без реалізації заяви позивача від 03.04.2019 та доданих до неї документів про встановлення статусу учасника бойових дій і зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направити на адресу Міністерства оборони України вказану заяву позивача та додані до неї документи про встановлення статусу учасника бойових дій. Рішення залишено без змін відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020, тобто набрало чинності.

Проте, спір, який виник у справі № 620/2941/19, не стосувався питання встановлення факту перебування позивача в оскаржуваний період в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), перевірки судом доказів та документального підтвердження такого перебування, а також законності відмови позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій.

Спір у даній справі стосувався не розгляду відповідачем у встановленому законом порядку заяви позивача про встановлення статусу учасника бойових дій.

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст.75 КАСУ).

За змістом ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізуваши всі надані до справи докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд, з урахуванням вимог ст. 73, 75, 76 КАС України, дійшов висновку, що наявність лише свідчень свідків не є достатніми доказами для встановлення факту перебування позивача в період проходження військової служби з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), тоді як будь-яке документальне підтвердження даного факту відсутнє, в тому числі відсутні дані в архівних документах військової частини, де проходив службу позивач.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладених доводів та встановлених обставин у справі, суд вважає, що відповідачем оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки відсутнє документальне підтвердження перебування позивача в період проходження ним військової служби з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При розгляді даної справи судом взято до уваги постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 824/544/16-а.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту Протоколу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: Міністерство оборони України, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 0034022.

Дата складення повного рішення суду - 16.10.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб