Справа № 711/1944/20
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/1944/20
Провадження № 2-а/711/46/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Коваленка Василя Валентиновича про скасування постанови серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до поліцейського роти №2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Коваленка Василя Валентиновича про скасування постанови серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову вказує, що 08.03.2020 року поліцейським роти № 2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Коваленком В.В. відносно нього (позивача) було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно даної постанови він (позивач) - водій автомобіля «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме рухаючись по вул. Чорновола, 166 проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «є» Правил дорожнього руху України.

Із вказаною постановою не погоджується, оскільки вона винесена з порушенням норм права та є незаконною.

Також вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичних фото- і відеотехніки, що знаходяться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану /розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена та видному місці.

Таким чином, положеннями ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» окрім закріплення права поліції використовувати автоматичну фото- і відеотехніку та інформації з неї, також закріплено обов`язок поліції попереджати про розміщення такої техніки. Однак, при цьому, жодної інформації на патрульному автомобілі, працівники якого здійснили зупинку транспортного засобу під його (позивача) керуванням, щодо використання автоматичної фото- та відеотехніки на видному місці розміщено не було. Також, всупереч положенням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» його не було попереджено про те, що ведеться відеозапис.

Тому вважає, що відеозапис, здійснений за допомогою відео реєстратора, який був закріплений в службовому автомобілі поліції, та який був пред`явлений відповідачем, не може вважатися допустимим доказом.

Відповідно єдиним доказом вчинення ним правопорушення є сама постанова, яка є предметом спору, а тому також не може вважатися належним доказом.

Положеннями статті 283 КУпАП встановлені вимоги щодо постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, що постанова має містити посилання на належні, допустимі та конкретні докази, що визначені у ст. 251 КУпАП, які свідчили б про вчинення порушення Правил дорожнього руху.

У разі відсутності в постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з копії даної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, вона містить ряд суперечностей, а тому не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема: в п. 9 (графа «до постанови додається») відсутні будь-які посилання на докази нібито вчиненого ним (позивачем) правопорушення; у п. 6 (графа «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення») зазначено, що правопорушення нібито вчинене ним (позивачем) о 14:29 год., що, не також відповідає дійсності, адже на відеозаписі з відеореєстратора, який був пред`явлений відповідачем, був зафіксований час 14:27 год.

Вказаний факт водночас може свідчити також і на технічну несправність приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація вчиненого ним правопорушення, що ставить його під сумнівність його використання та підтверджує його доводи про недопустимість таких доказів.

Крім того, вирішення питання щодо його (позивача) винуватості чи невинуватості відповідачем мали бути дотримані норми процесуального законодавства при розгляді даної справи, визначені ст. 279 КУпАП.

Однак відповідач на місці розгляду адміністративної справи не проводив, а після зупинки транспортного засобу під його (позивача) керуванням та висловлення звинувачень у порушенні ПДР відразу перейшов до складання адміністративної постанови, без з`ясування обставин, як передбачено положеннями ст. 280 КУпАП.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 -2794 цього Кодексу.

Також вказує, що відповідно до п. 9 Розділу III Інструкції поліцейський, який розглядає справу, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Однак, всупереч наведеним положенням відповідачем не було роз`яснено прав, внаслідок чого він (позивач) фактично був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема скористатись правовою допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права.

За таких підстав, вважає постанову у сфері безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

А тому, просить скасувати постанову серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року про накладення на нього - ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; провадження по справі закрити.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.03.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти УПП в Черкаській області капрала поліції Коваленка Василя Валентиновича про скасування постанови серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення.

02.04.2020 року відповідачем - інспектором роти № 3 УПП у Черкаській області Коваленком В.В. до суду направлено відзив на позовну заяву (надійшов 06.04.2020 року), в якому останній вказує, що 08.03.2020 року о 14 год. 29 хв. він ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію». В цей час позивач - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ SENS д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси проїхав перехрестя по вул. В. Чорновола, 116 на заборонений сигнал світлофора, а саме на поєднання червоного та жовтого сигналів, чим порушив п. 8.7.3 «є» ПДР України. Зупинивши, зазначений автомобіль, він (відповідач) звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання) та проінформував про вчинене ним адміністративне правопорушення.

В подальшому він, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія. Після перевірки документів він, відповідно до вимог ст. 279, 280 КУпАП здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачеві права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Під час розгляду справи позивач факту вчинення адміністративного правопорушення не заперечував. Жодних заяв та/або клопотань перед та під час розгляду справи від позивача не надходило.

За результатами розгляду справи, ним (відповідачем) було винесено постанову серії ЕАК №2215837 за ч. 2 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Після цього позивача було ознайомлено зі змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручено копію такої постанови, а також роз`яснено право на її оскарження.

Також вказує, що згідно п. 8.7.3. «є» ПДР, поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу. А відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Також вказує, що позивачу при розгляді справи про адміністративне правопорушення надавався для огляду відеофайл «2020 0308 142622 1», на якому зафіксований факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, який також додає, як доказ до відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 , та просить його врахувати при розгляді даної справи.

Одночасно просить врахувати, що не підтверджені доводи позивача про те, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення ним (відповідачем) не було надано можливості позивачу скористатися правничою допомогою, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, проводиться на місці його вчинення. Відповідно, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення в суді, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Крім того, законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

А тому, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у справі № 711/1944/20 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2215837 за ч. 2 ст. 122 КУпАП від 08.03.2020 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. 11.09.2020 року позивач подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу у його відсутністі за наявними у справі матеріалами. Також просив позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання відповідач - поліцейський 2 роти батальйону УПП в Черкаській області ДПП Коваленко В.В. не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. У відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та у зв`язку із запровадженням карантину та надзвичайної ситуації на всій території країни, розглянути справу у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 вищевказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що 08.03.2020 року поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Коваленком В.В. було винесено постанову серії ЕАК № 2215837 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., за скоєне ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що останній 08.03.2020 року о 14 год. 29 хв. в м. Черкаси по вул. Чорновола, 166, керуючи автомобілем «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «є» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до пункту 8.7.3 «є» ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, поєднання червоного і жовтого сигналів світлофора забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження правомірності своїх дій відповідачем - поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Коваленком В.В. до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 додано в якості доказу відеофайл із службового відеореєстратора «2020 0308 142622 1», з якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 дійсно розпочав рух та перетнув перехрестя на заборонений червоний і жовтий сигнал світлофора.

Щодо вказаного доказу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом (ч. 1 ст. 74 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався.

Суд, не заперечуючи наявності у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу (у т.ч. в даному випадку), зазначає, що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як встановлено ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як вбачається із матеріалів справи оскаржувана постанова посилання на здійснення відеофіксації вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, не містить.

Відповідно в розумінні ст. 251 КУпАП зазначений відеозапис з нагрудної камеру інспектора патрульної поліції не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення і, як наслідок, в силу вищезазначених положень ст. 74 КАС України такий відеозапис є недопустимими доказом, оскільки отриманий з порушенням порядку процесуального права.

Показання свідків правопорушення (у разі його вчинення) відповідачем не відбиралися, оскільки до матеріалів справи копії таких показань не надано, посилання на показання свідків в оскаржуваній постанові відсутні.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п. 8.7.3 «є» ПДР України, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП, не доведеним ані протоколом про адміністративне правопорушення, ані відеозаписом, ані показаннями свідків.

Відсутність належних та допустимих доказів події адміністративного правопорушення, в тому числі відеозапису такої події, не дає можливості прийти до висновку про те, що позивач допустив порушення вимог п. 8.7.3 «є» ПДР України.

За таких обставин факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, внаслідок чого оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд зазначає, що аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17 та від 19.02.2020 року у справі №607/3394/17.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 33, 122, 251, 252, 256, 258, 276, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 6, 8, 9, 20, 77, 122, 222, 286, 227, 228, 241-246, 286, 294, 295 КАС України, Правилами дорожнього руху України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2215837 від 08.03.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, винесену поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області Коваленком Василем Валентиновичем - скасувати.

Провадження по адміністративній справі - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 07.10.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко