Справа № 420/2521/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Одеса справа № 420/2521/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі секретаря Ягенської К.О., представника позивача Поліщук Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача, суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 79 469,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка виникла на підставі несплати відповідачем суми визначеної податковими повідомленнями-рішеннями (далі ППР) та нарахованої пені. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків фізичної особи підприємця, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи, є така фізична особа. Враховуючи, що відповідач своєчасно податковий борг не сплатив, Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Представник ОСОБА_1 надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що право власності відповідача на житловий будинок зареєстроване на підставі рішення Дубівської сільської ради та згідно свідоцтва про право власності від 25.08.2004 року загальна площа становить 515 кв.м., житлова 29,9 кв.м. Однак співробітники сільради не були спеціалістами в галузі інвентаризації нерухомого майна та реєстрації права власності на нього, а тому помилково обрахували загальну площу, яка становить 38,5 кв.м. Крім того вказав, що посилання позивача на те, що відповідач раніше мав статус фізичної особи-підприємця не доречне та не має жодного правового значення, та враховуючи, що відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, для фізичних осіб база оподаткування об`єктів житлової нерухомості, що перебуває у їх власності зменшується для житлових будинків на 120 кв.м., просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 20.07.2020 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою залучено до розгляду справи Окнянську селищну раду Окнянського району Одеської області, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 05.10.2020 року о 16 год.50 хв.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння, загальною площею 515,9 кв.м., житлова площа 29.9 кв.м., про що 25.08.2004 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до облікової картки платника податку та довідки про суму податкового боргу платника податків (а.с.11-15, 174) станом на 02.09.2020 року за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на загальну суму 79469,99 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області №3031-13 від 24.05.2017 року, №0-1520 від 24.04.2018 року, №0-1520 від 15.03.2019 року, а також нарахованої пені за період з 24.06.2018 року по 18.09.2018 року у сумі 131,81 грн. (а.с.21, 23, 24, 173).

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу відповідача та були ним отримані, що підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованими повідомленнями про вручення поштових направлення, виплату поштового переказу (а.с.22, 23, 25).

Відомостей щодо оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області №3031-13 від 24.05.2017 року, №0-1520 від 24.04.2018 року, №0-1520 від 15.03.2019 року в адміністративному або судовому порядку сторонами не надано, отже вказане грошове зобов`язання є узгодженим.

На підставі вищезазначеного за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість у загальному розмірі 79469,99 грн., що складається з нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 24697,04 грн. (27864,24 грн. 3167,20 грн. (самостійно сплачений) - ППР №3031-13 від 24.05.2017 року), 28167,20 грн. (ППР №0-1520 від 24.04.2018 року), 26473,94 грн. (ППР №0-1520 від 15.03.2019 року), 131,81 грн. (пеня).

Відповідачем у встановлені законодавством строки суму заборгованості сплачено не було, з огляду на що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України (далі ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.16.1.4 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.63.1 ст.63 Податкового кодексу України (далі ПК України) облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до п.63.2 ст.63 ПК України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Пунктом 63.3 ст.63 ПК України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Відповідно до п.8.1 ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих податків належать, зокрема, податок на майно (п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України).

Відповідно до ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, норми ПК України пов`язують обов`язок сплати особою податку на нерухоме майно з фактом виникненням права власності на таке.

При цьому, ПК України встановлює пільги зі сплати податку, зокрема база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (пп.266.4.1. п.266.4. ст.266 ПК України).

Відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, у такому порядку, зокрема: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підп."а" або "б" пп.266.4.1 п.266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

При цьому, згідно з положеннями пп.266.7.1-1. п.266.7. ст.266 ПК України, за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підп.266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до пп.266.7.2. п.266.7. ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як встановлено судом у відповідача виникла заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб на загальну суму 79469,99 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області №3031-13 від 24.05.2017 року (24697,04 грн. (27864,24 грн. 3167,20 грн. (самостійно сплачені)), №0-1520 від 24.04.2018 року (28167,20 грн.), №0-1520 від 15.03.2019 року (26473,94 грн.) та нарахованої пені (131,81 грн.).

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України).

У зв`язку із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання та з метою вжиття заходів щодо її погашення, Головне управління ДФС в Одеській області (правонаступником якого є позивач) на адресу ОСОБА_1 направило податкову вимогу форми "ф" від 12.10.2018 року №1276-55 на суму податкового боргу 24828,85 грн. (а.с.16), яку вручено відповідачу 26.10.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податків, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилась, а податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до вимог пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному ПК України.

За приписами п.41.2 ст.41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Згідно з п.п.95.1, 95.2, 95.3 ст.95 ПК України податковий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Щодо твердження відповідача, що загальна площа житлового будинку становить 38,5 кв.м., а не 515 кв.м., яка була помилково зазначена в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, що вказує на відсутність у ОСОБА_1 на праві власності будинку, який би перевищував 500 кв.м., суд зазначає наступне.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягає право власності.

Частиною 1 ст.5 Закону №1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.12 Закону №1952-IV, Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Водночас, у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підп. "в" п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів (ч.2 ст.36 Закону №1952-IV).

Виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої, зокрема, після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому ст.37 цього Закону) (ч.5 ст.36 Закону №1952-IV).

Однак, суд зазначає, що відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно загальної площі житлового будинку, що належить відповідачу на праві приватної власності, яка складає 38,5 кв.м., замість 515 кв.м., були внесені лише в 2020 році, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Крім того, суду не надано доказів того, що до Реєстру вносилися виправлення раніше щодо помилково зробленого запису в Реєстрі.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем неправомірно прийнято вказані податкові повідомлення-рішення.

Крім того у добровільному порядку та у визначені строки заборгованість відповідачем сплачено не було, доказів скасування/оскарження ППР №3031-13 від 24.05.2017 року, №0-1520 від 24.04.2018 року, №0-1520 від 15.03.2019 року суду не надано, зокрема доказів зворотного матеріали справи не містять.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що сума заборгованості відповідача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у загальному розмірі 79469,99 грн. є узгодженою, зазначена заборгованість платника податків підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 79469,99 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідають чинному законодавству, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, оскільки вказаних витрат при розгляді справи не відбулось, підстав для розподілу судових витрат у суду немає.

Керуючись ст.ст.6-11, 9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 79 469,99 грн. на бюджетний рахунок банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 38029450, отримувач коштів УДКСУ в Окнянському районі /18010200.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2020 року.

Суддя Іванов Е.А.

.