Справа № 640/10912/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ № 640/10912/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «КОМПАНІЯ «РАЙЗ»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про скасування вимоги

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 113.08.2019 №Ю-606-17 як неправомірну та незаконну;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби із не зарахування платежів згідно платіжних доручень № від 20.05.2019, № від 31.05.2019, № від 31.05.2019, в рахунок сплати ПрАТ «Компанія «Райз» єдиного внеску за квітень-травень 2019, зобов`язати Відповідача вчинити дії з зарахування платежів згідно зазначених платіжних доручень в рахунок сплати ПрАТ «Компанія «Райз» єдиного внеску за квітень-травень 2019 та зараховувати аналогічні платежі зі сплати єдиного внеску в майбутньому;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки з 20.05.2019 від імені та за рахунок позивача сплату єдиного внеску відповідно до Договору доручення та Додаткових угод №1, 6, 7 до нього, здійснювало ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» у повному обсязі, про що свідчать відповідні платіжні доручення.

Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

01.08.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, у ПАТ «Компанія «Райз» станом на 31.05.2019 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 9 542,64 грн. про що Позивача було повідомлено вимогою про сплату боргу №Ю-606-17 від 04.06.2019. Крім того зазначено, що сплата єдиного внеску ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» суперечить вимогам частини 9 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

08.08.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідно до цивільного законодавства, в результаті реалізації між Позивачем та ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» взаємовідносин за договором доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника по сплаті єдиного внеску, що заборонено частиною дев`ятою статті 25 Закону №2464.

29.08.2019 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову з доказами направлення відповідачу, відповідно до якої позовна вимога щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ю-606-17 як неправомірну та незаконну викладена у новій редакції, відповідно до якої Позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ю-606-17 як неправомірну та незаконну.

Подання заяви про зміну предмету позову обґрунтоване надісланням Відповідачем на адресу Позивача нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ю-606-17, яка включає в себе заборгованість зі сплати єдиного внеску за квітень, травень, червень 2019, тобто враховує і розмір заборгованості Позивача згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 №Ю-606-17.

За результатом розгляду поданої заяви про зміну предмету позову суд вбачає за можливе її задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 24.01.2018 у ВП №55583162 на підставі Наказу №910/5305/15-г від 13.05.2015 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках Позивача, в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору в розмірі 19 289 600 доларів США, 53 594, 85 фунтів стерлінгів та складних відсотків на суму 17 536 000 доларів США, що розраховуються поквартально за ставкою 4% з дати невиконання зобов`язань - 11.01.2011, і до дати повної сплати відшкодування збитків. Арешт накладено на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках Позивача, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та належать боржнику.

02.05.2019 між Позивачем (Довіритель) та ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» (Повірений) () укладено Договір доручення №052019 (далі - Договір доручення 052019), згідно якого в порядку та на умовах, визначених Договором доручення, Повірений зобов`язується вчинити від імені та за рахунок Довірителя певні юридичні дії, визначені сторонами в Додаткових угодах до цього Договору доручення.

На виконання умов вищевказаного Договору доручення 052019 Позивачем укладено з Повіреним:

- Додаткову угоду № 1 від 17.05.2019 до Договору доручення 052019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 9542,64 грн. - єдиний соціальний внесок за квітень 2019;

- Додаткову угоду №6 від 29.05.2019 до Договору доручення 052019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 9867,83 грн. - єдиний соціальний внесок за травень 2019;

- Додаткову угоду №7 від 29.05.2019 до Договору доручення 052019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 704,55 грн. - єдиний соціальний внесок за травень 2019.

03.06.2019 між Позивачем (Довіритель) та ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» (Повірений) () укладено Договір доручення №062019 (далі - Договір доручення 062019), згідно якого в порядку та на умовах, визначених Договором доручення, Повірений зобов`язується вчинити від імені та за рахунок Довірителя певні юридичні дії, визначені сторонами в Додаткових угодах до цього Договору доручення.

На виконання умов вищевказаного Договору доручення 062019 Позивачем укладено з Повіреним:

- Додаткову угоду № 3 від 18.06.2019 до Договору доручення 062019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 4510,81 грн. - єдиний соціальний внесок за травень 2019;

- Додаткову угоду № 9 від 08.06.2019 до Договору доручення 062019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 1836,12 грн. - єдиний соціальний внесок за червень 2019;

- Додаткову угоду № 10 від 08.06.2019 до Договору доручення 062019, відповідно до якої Повірений бере на себе зобов`язання сплатити від імені Довірителя на користь Офісу великих платників податків ДФС суму в розмірі 868,38 грн. - єдиний соціальний внесок за липень 2019.

На підтвердження сплати єдиного внеску ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» від імені ПрАТ «Компанія «Райз» Позивачем надано платіжні доручення № від 20.05.2019, № та № від 31.05.2019, № від 19.06.2019, № та № від 09.07.2019.

Позивач, листами від 21.05.2019 №37 та від 31.05.2019 №42/3 повідомив Відповідача про проведення оплати єдиного внеску на відповідні рахунки згідно Договорів доручення від ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД».

Листом від 03.06.2019 №27942/10/28-10-41-05-10 Відповідач повідомив ПрАТ «Компанія «Райз» про віднесення сплачених ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» за Позивача грошових коштів як єдиного внеску до інтегрованої картки «Платежі до вияснення».

Висновок контролюючого органу про порушення позивачем статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обумовлений тим, що сплата єдиного внеску здійснювалась не ПрАТ «Компанія «Райз», а третьою особою ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

За приписами статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464).

Частиною 7 статті 9 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина 8 статті 9 Закону №2464).

Сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь (підпункт 1 пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449)).

Частина 12 статті 9 Закону №2464 та підпункт 4 пункту 2 розділу IV Інструкції №449 містять аналогічну норму щодо сплати єдиного внеску, відповідно до якої єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Водночас, судом встановлено, що Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 24.01.2018 у ВП №55583162 на підставі Наказу №910/5305/15-г від 13.05.2015 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках Позивача, у зв`язку із чим останнє позбавлене можливості здійснити сплату єдиного внеску з свого банківського рахунку.

По суті, саме за таких обставин позивач, вживаючи всі заходи спрямовані на виконання свого обов`язку щодо сплати податку, уклав договори доручення з ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД».

Відповідно до частини 1 статті 1000 Цивільного кодексу України №435-IV від 16.01.2003 (далі - ЦК України), за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (частина 2 статті 1000 ЦК України).

Таким чином, внаслідок укладення Договору доручення перехід обов`язків від однієї сторони ПрАТ «Компанія «Райз» до іншої ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» не відбувся. За Договором доручення повірена особа ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» лише вчиняла певні юридичні дії від імені позивача.

Відтак, на переконання суду, перерахування повіреним - ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені довірителя позивача, не суперечить положенням частини 9 статті 25 Закону №2464, оскільки такі дії не є передачею платником єдиного внеску своїх зобов`язань з його сплати третім особам.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що Договір доручення не відповідає статті 1000 ЦК України, оскільки фіскальний орган не наділений повноваженнями надавати правову оцінку договору, що укладений між двома суб`єктами господарювання, з точки зору його дійсності (недійсності, нікчемності) та відповідності вимогам закону.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму, під час вирішення спору щодо оскарження рішення (дій чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (пункт сьомий частини першої статті 3 КАС України), незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевірці підлягає відповідність такого рішення усім зазначеним вище вимогам.

Зокрема, суть принципу пропорційності полягає в тому, що при прийнятті рішень, вчинення дій суб`єкта владних повноважень має діяти з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дії).

Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей;

3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Як встановлено судом, позивачем були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного на нього Законом №2464 обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Однак, сума єдиного внеску за період з квітень - липень 2019 що сплачена повіреним ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» від імені Позивача була перекинута відповідачем з інтегрованої картки платника податку (ІКПП) ПрАТ «Компанія «Райз» на ІКПП «Платежі до вияснення». Саме у зв`язку із вказаними діями відповідача по ІКПП ПрАТ «Компанія «Райз» виникла заборгованість з єдиного внеску.

Водночас, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №2464, недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції №449, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Оскільки, сума єдиного внеску була сплачена повіреним ТОВ «КЕМІАГРОТРЕЙД» у повному обсязі, що не заперечується відповідачем, тому обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано повністю та своєчасно.

За таких обставин, на переконання суду, повторне стягнення із позивача суми сплаченого єдиного внеску є не обґрунтованим та безпідставним.

Більше того суд звертає увагу на те, що у випадку визнання судом несвоєчасної сплати позивачем суми єдиного внеску потягло б для позивача додаткове фінансове навантаження у вигляді донарахування пені на суму простроченого платежу, що за вказаних умов, коли позивач вживав всіх заходів для виконання свого зобов`язання, на переконання суду є недопустимим.

Суд наголошує на тому, що за приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити і дію такі закони, які, на їх думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Визначення фіскальним органом додаткових зобов`язань зі сплати єдиного внеску за своєю правовою суттю являється втручанням в його майнові права. Таким чином, суд має встановити чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог Конвенції та Першого протоколу до Конвенції.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів».

Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (СПРАВА «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v. UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06)).

Статтею 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що позивач вчиняв усі належні дії для сплати сум єдиного внеску до бюджету (тобто платник жодним чином не ухилявся від сплати єдиного внеску), що у свою чергу гарантувало забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, відповідачем при прийнятті спірного рішення про сплату боргу, не було дотримано принципу пропорційності та справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.

Щодо частини позовної вимоги про зараховування аналогічних платежів зі сплати єдиного внеску в майбутньому, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже дані позовні вимоги, на думку суду, є передчасними та задоволенню не підлягають.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ) про скасування вимоги - задовольнити частково.

2. Скасувати вимогу Офісу великих платників податків ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ю-606-17.

3. Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби із не зарахування платежів згідно платіжних доручень № від 20.05.2019, № від 31.05.2019, № від 31.05.2019, в рахунок сплати ПрАТ «Компанія «Райз» єдиного внеску за квітень-травень 2019.

4. Зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вчинити дії з зарахування платежів згідно зазначених платіжних доручень в рахунок сплати ПрАТ «Компанія «Райз» єдиного внеску за квітень-травень 2019.

4. Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (, адреса: 01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17) судові витрати у сумі 3 842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур