Справа № 803/1149/18
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 803/1149/18

адміністративне провадження № К/9901/13652/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Василюк І.М.,

представник відповідача - Пивовар В.В.,

розглянув у судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 (судді: Шевчук С. М. (головуючий), Кухтей Р.В., Нос С.П.) у справі №803/1149/18.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - контролюючий орган), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКС у Волинській області) про зобов`язання внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування сум податку на додану вартість (ПДВ) за періоди листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року у загальному розмірі 3 753 558,00 грн та стягнення з Державного бюджету України пені за порушення строків відшкодування ПДВ за періоди листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року у розмірі 3 588 462,49 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовими рішеннями встановлено неправомірність зменшення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування з ПДВ в загальному розмірі 3 753 558,00 грн. Бюджетне відшкодування до 01.04.2017 здійснювалося за відповідними заявами, із складанням контролюючим органом висновку та наданням його органу Державної казначейської служби України. З 01.04.2017 підставами для отримання платником податків належної суми бюджетного відшкодування визначено відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про узгодження. На момент звернення з цим позовом до суду суми бюджетного відшкодування не були відображені контролюючим органом у жодному з реєстрів. Крім того, враховуючи те, що відповідні суми бюджетного відшкодування відшкодовано не було, у позивача виникло право на відшкодування пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України за період з 01.01.2011 по 31.05.2018 в розмірі 3 588 462,49 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 позов Підприємця задоволено частково. Зобов`язано Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступником якої є Головне управління ДПС у Волинській області) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сум податку на додану вартість за листопад-грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року в загальному розмірі 3 753 558,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених вимог обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо беззаперечного права позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3 753 558,00 грн. Отримання такого відшкодування згідно вимог діючого податкового законодавства є можливим за умови внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних щодо відшкодування на користь Підприємця вказаної суми ПДВ, що є підставою для задоволення вимог позивача та зобов`язання контролюючого органу, який наділений відповідними повноваженнями, внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних щодо відшкодування на користь позивача сум ПДВ.

В частині відмови в задоволенні вимог Підприємця щодо стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ, суд виходив з того, що судові рішення відносно сум бюджетного відшкодування за періоди листопад-грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року постановлені (прийняті) у період 2012-2014 років, натомість, позивачем проведено розрахунок пені починаючи з 01.11.2011 без жодного обґрунтування причин початку обрахунку саме з вказаної дати, а відтак, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення пені в розмірах, що обраховані позивачем.

4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нову постанову, якою:

- у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання контролюючого органу внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування на користь Підприємця сум ПДВ відмовлено;

- позовну вимогу в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені за порушення строків відшкодування сум ПДВ за деклараціями за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року за період з 2011 року по 21.06.2015 - залишено без розгляду;

- зобов`язано контролюючий орган нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до п. 200.15, п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання контролюючого органу внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування на користь Підприємця сум ПДВ суд виходив з того, що внесення інформації до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних для відшкодування сум податку на додану вартість віднесено до повноважень Державної фіскальної служби України, проте враховуючи, що вказану позовну вимогу заявлено до неналежного відповідача, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача на належного - Державну фіскальну службу України на стадії розгляду апеляційної скарги, то, відповідно, у задоволенні такої вимоги відмовлено.

В частині залишення без розгляду позовної вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені за порушення строків відшкодування сум ПДВ за деклараціями за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року за період з 2011 року по 21.06.2015, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені, яка нарахована та/або яка підлягала нарахуванню в період до дати 22.06.2015 є такою, що заявлена поза межами строку 1095 днів, а оскільки заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем надано не було, причини, які б могли бути визнані поважними позивачем також не зазначалось то наявні правові підстави для залишення вищезазначеної позовної вимоги без розгляду.

Щодо задоволених вимог в частині зобов`язання контролюючого органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до п. 200.15, п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі вимоги є обгрунтованими з огляду на те, що на суму бюджетної заборгованості з ПДВ (підтверджено судовими рішеннями в період 2012-2014 років), пеня відповідно до пункту 200.23 ст. 200 ПК України не нараховувалась та не виплачувалась за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ. При цьому суд зазначив, що наявні у справі докази не містять належного розрахунку пені, що виключає можливість задоволення позову у спосіб визначений позивачем, - як стягнення конкретного розміру пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволених вимог, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 та в цій частині залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.07.2018, яким в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

6. Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами встановлено, що позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В межах здійснення підприємницької діяльності протягом різних періодів часу у позивача виникло від`ємне значення ПДВ, яке підлягало бюджетному відшкодуванню. В ході здійснення перевірки правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування з ПДВ, за результатами яких складено відповідні акти перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення щодо зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ.

За наслідками оскарження таких податкових повідомлень -рішень, вимоги позивача про їх скасування були задоволені. Підтвердженням названих обставин є:

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 у справі №2-а-19080/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 17.10.2008). Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 201708 грн;

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 у справі №2а-2420/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 11.12.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за квітень 2008 року на суму 198 549 грн;

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 у справі №2а-19267/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 19.12.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за травень 2008 року на суму 265 256 грн;

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012 у справі №2а-19268/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 19.12.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за червень 2008 року на суму 134 340 грн;

- постанова Вищого адміністративного суду України від 17.03.2014 у справі №2а-1080/10/0370 якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 02.04.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за серпень 2008 року на суму 139580 грн;

- постанова Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2010 у справі №2а-1235/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення №/3 від 09.04.2010, №/3 від 09.04.2010, №/3 від 15.04.2010, №/3 від 15.04.2010, №1/2 від 17.05.2010, №1/0 від 16.02.2010, №/2 від 20.05.2010. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 380704 грн, а саме: за вересень 2009 року на суму 5 670 грн, за жовтень 2009 року на суму 114 401 грн, за листопад 2009 року на суму 152 513 грн, за грудень 2009 року на суму 108120 грн;

- постанова Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 у справі №2а-3463/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення: від 19.11.2010 №/3, №/3, №/3, №/3, №/2. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 1 853 588 грн, а саме: за березень 2010 року на суму 752308 грн; за квітень 2010 року на суму 608657 грн; за травень 2010 року на суму 260702 грн; за червень 2010 року на суму 231921 грн;

- постанова Вищого адміністративного суду України від 12.02.2013 у справі №2а-14540/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.02.2008 №/0, від 22.02.2008 №/0. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 126468 грн;

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2011 у справі №2а-17847/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.04.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за грудень 2007 року на суму 215208 грн;

- постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 у справі №2а-19356/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 22.01.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за липень 2008 року на суму 238157 грн.

Таким чином, вказаними рішеннями судів в період 2012-2014 років встановлено неправомірність рішень контролюючого органу щодо відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні та обґрунтованість декларування позивачем ПДВ на загальну суму 3 753 558 грн.

Несвоєчасне повернення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість обумовило звернення позивач до суду із цим позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права та вказує на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що фактично позивачем пропущено 1095 - денний строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України, отже враховуючи, що останнє судове рішення по заявлених до відшкодування сумах з ПДВ постановлено в червні 2014 року, а позивач звернувся з цим позовом лише у червні 2018 року, тому ним пропущено зазначений строк. Вказує, що строк для звернення до суду сплинув по всіх періодах, за які позивачем було заявлено бюджетне відшкодування, проте суд апеляційної інстанції залишив без розгляду позовну заяву щодо стягнення пені лише за період з 2011 року по 21.06.2015, що є неприпустимим.

9. Позивачем надано відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому Підприємець вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги та просить відмовити в задоволені такої.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Підпункти 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14.

Бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

10.2. Пункт 56.1 статті 56.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

10.3. Пункт 56.18 статті 56.

У разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

10.4. Пункт 102.5 статті 102.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

10.5. Пункт 200.7 статті 200.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

10.6. Пункт 200.15 статті 200.

У разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

10.7. Пункт 200.23 статті 200.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

11. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин):

11.1. Частина перша статті 72.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

11.2. Частина п`ята статті 254.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

11.3. Стаття 255.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми вважаються бюджетною заборгованістю, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок невідшкодування йому відповідної суми.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб). Аналогічне право закріплено й пунктом 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. Визначений законодавцем строк в 1095 днів свідчить на користь того, що Податковим кодексом України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний вчинити належні дії по бюджетному відшкодуванню, у разі не вчинення належних дій, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

При цьому, суд зазначає, що початок перебігу вказано строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних дні на відшкодування органами казначейства (зазначена кількість днів могла варіюватись в залежності періоду в якому заборгованість виникла та правового регулювання на той період, а саме п. 212, п.213 ПКУ).

Отже статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного п. 200.15 ст. 200 ПК України, отож з саме з вказаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

13. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

Враховуючи вимоги касаційної скарги контролюючого органу касаційному перегляду підлягає судове рішення апеляційної інстанції в частині задоволених вимог щодо зобов`язання контролюючого органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до п. 200.15, п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року. В решті постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 в касаційному порядку не переглядається.

14. Колегія суддів зазначає, що при зверненні платника податків до суду в першу чергу судом мають бути перевірені строки звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Проте судами попередніх інстанцій фактично вказаної вимоги процесуального закону дотримано не було, строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ перевірено не було.

Необхідно зазначити, що початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ, проте такої встановлено фактично не було.

Не вбачається також, що позивач, з дати отримання судових рішень про підтвердження його права на бюджетне відшкодування вчиняв будь - які дії з метою його отримання, зокрема звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності контролюючого органу щодо невідшкодування сум ПДВ.

При цьому слід враховувати, що право на стягнення пені прямо залежить від права на бюджетне відшкодування, а саме від дотримання строків звернення про відшкодування грошових зобов`язань, передбачених п. 102.5 ст. 102 ПК України.

Пропуск строку передбаченого зазначеною нормою щодо відшкодування грошових зобов`язань вказує на відсутність підстав для звернення і з вимогою про стягнення пені на не відшкодовані грошові зобов`язання строк звернення за відшкодуванням яких пропущено.

15. Щодо задоволених вимог в частині зобов`язання контролюючого органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі вимоги є обґрунтованими, оскільки сума бюджетної заборгованості з ПДВ підтверджено судовими рішеннями в період 2012-2014 років та не була своєчасно відшкодована позивачу, а відтак контролюючим органом відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу має бути нарахована та виплачена пеня за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними, та з огляду на наведені норми права такими, що їм не відповідають.

Як вбачається з встановлених обставин справи судовими рішеннями в період 2012-2014 років (а саме: від 24.10.2012, від 27.11.2013, від 18.04.2012, від 18.07.2012, від 17.03.2014, від 04.06.2010, від 11.06.2014, від 12.02.2013, від 18.02.2011, від 28.11.2012), які набрали законної сили, встановлено неправомірність рішень контролюючого органу щодо відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні та обґрунтованість декларування позивачем ПДВ на загальну суму 3 753 558 грн.

Таким чином суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку, що суми задекларованого позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ набули статусу узгоджених з дати набрання законної сили відповідним судовими рішеннями, які припадають на період з 2011 по 2014 роки (11.06.2014), з чим погоджується колегія суддів.

На підставі зазначеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач звернувся до суду 21.06.2018, а відтак граничний строк (1095 днів), з якого позивач вправі був звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованої або такої, що підлягала нарахуванню пені припадає на 22.06.2015 (з урахуванням додаткового дня високосного року). Розрахунок: дата звернення до суду з позовної заявою 21.06.2018 - 1095 днів = 22.06.2015. Таким чином, з наведеного слідує, що позовна вимога про стягнення пені яка нарахована та/або яка підлягала нарахуванню в період до дати 22.06.2015 є такою, що заявлена поза межами строку 1095 днів, та на підставі вказаного залишає без розгляду позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача пені за період з 2011 року по 21.06.2015.

Натомість суд апеляції приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до п. 200.15, п. 200.23 ст. 200 ПК України, за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ.

Тобто суд апеляційної інстанції неправильно визначив початок перебігу строку з якого позивач, має право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ.

Початком перебігу такого строку є набуття статусу бюджетної заборгованості невідшкодованих сум ПДВ, тобто наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного п. 200.15 ст. 200 ПК України, та з якого фактично і розпочинається нарахування такої пені. Тобто у цій справі, враховуючи наявність 10 судових рішень, початком перебігу строку звернення позивача до суду є 10 різних дат, в залежності від дати прийняття судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що дата звернення позивача до суду про стягнення пені, а саме 21.06.2018, не є датою з якою норми Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку для такого звернення (1095 днів).

Таким чином, колегія суддів вказує на неправильне обрахування судом апеляційної інстанції початку перебігу строку з якого позивач, має право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ, а отже фактично не перевірив строк звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами, чим порушив норми процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

16. За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

17. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

18. Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій в частині вказаним вимогам не відповідає, оскільки судом не досліджено доказів та не перевірено строк звернення до суду, отже не встановлено всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

19. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

20. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

21. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом апеляційної інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішення в частині, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому таке рішення підлягає скасуванню в такій частині, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 у справі №803/1149/18 скасувати в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пеню, відповідно до п. 200.15, п. 200.23 ст. 200 ПК України за період з 22.06.2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 у справі №803/1149/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанову в повному обсязі складено 12.10.2020.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова