Справа № 200/9580/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

15 жовтня 2020 р. Справа №200/9580/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бєломєстнов О.Ю., розглянувши у приміщенні суду за адресою: м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АИЗ" про забезпечення позову, який буде поданий до Слов`янської міської ради про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.10.2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АИЗ" про забезпечення позову, який буде поданий до Слов`янської міської ради про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити певні дії. У заяві товариство просить заборонити Слов`янській міській раді та її виконавчим органам вчиняти певні дії щодо земельної ділянки загальною площею 39,45 га за адресою м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 32, зокрема припиняти право постійного користування та вилучення земельних ділянок у Арматурно-ізоляторного заводу.

За приписами п.1 ч.1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною першою статті 154 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Отже, підсудність заяви про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви, нерозривно пов`язана із встановленою підсудністю для майбутнього позову, тому це питання підлягає перевірці при розгляді відповідної заяви.

Такий правовий висновок міститься в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №Зп/9901/2/20 (адміністративне провадження №Зп/9901/2/2).

Вивчаючи питання належності позову, який може бути поданий заявником, до підсудності окружного адміністративного суду, судом встановлено наступне.

Зі змісту заяви ТОВ "АИЗ" вбачається, що його звернення до суду може бути пов`язано з прийняттям Слов"янською міською радою рішення про припинення права постійного користування земельних ділянок Арматурно-ізоляторного заводу та вилучення їх до земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності Слов`янської міської ради.

Заявник вважає себе набувачем права користування земельними ділянками, які були надані Слов`янському арматурно-ізоляторному заводу рішенням Слов"янської міської ради народних депутатів від 14.11.1994 р. Тому позбавлення заводу права постійного користування вказаними земельними ділянками та їх вилучення до комунальної власності на думку заявника може завдати шкоди його правам.

З наведеного слідує, що заявник вважає себе учасником приватноправових відносини, у яких міська рада виступатиме представником власника земельних ділянок. Адже припиняючи право постійного користування земельною ділянкою та вилучаючи земельні ділянки, орган місцевого самоврядування реалізує повноваження власника, що встановлені ч.1 ст.78, п."б" ч.1 ст. 80, ст. 83 Земельного кодексу України.

Відповідно, можливе спірне рішення порушуватиме право заявника, яке вочевидь є правом цивільним, регулюється нормами цивільного законодавства, та підлягає захисту судом на підставі ст. 152 Земельного кодексу України та п. 10 ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України.

Передбачене ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, вимагає визначення юрисдикції судового органу, який вправі здійснювати такий розгляд.

При цьому суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції. Зокрема, у п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» суд вказав, що словосполучення «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, правильне визначення юрисдикції є першочерговим при реалізації права на доступ до суду. Ухвалені з порушенням юрисдикції рішення не будуть вважатися прийнятими судом, встановленим законом.

За приписами п.6 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у п. 51 постанови 16 жовтня 2019 року по справі №504/1438/14-а (провадження № 11-900апп19) сформувала правовий висновок з аналогічного питання, підстав для відступу від якого у даній справі не вбачається.

Згідно з ним, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи те, що можливим рішенням відповідача буде припинено цивільне право заявника, який є юридичною особою, його захист у цих правовідносинах має відбуватися в порядку господарського судочинства.

Крім того суд приймає до уваги, що у контексті даного спору відносини між сторонами не мають ознак підпорядкування, що є обов`язковим при визначенні владних управлінських функцій.

За приписами ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Публічно-правовим спором відповідно до п.2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Зважаючи на те, що Слов`янська міська рада у даному випадку не буде здійснювати публічно-владні управлінські функції, не надаватиме адміністративні послуги та не виступатиме як суб`єкт виборчого процесу чи процесу референдуму, спір між нею та позивачем не буде публічно-правовим спором.

Відтак на нього не розповсюджуватиметься юрисдикція адміністративних судів.

Враховуючи те, що у поданій до Донецького окружного адміністративного суду заяві ставиться питання про забезпечення позову, який не підсудний адміністративним судам, підстав для її задоволення суд не вбачає.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АИЗ" про забезпечення позову, який буде поданий до Слов`янської міської ради про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 15 жовтня 2020 року.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.