Справа № 640/24662/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ № 640/24662/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Київської міської організації політичної партії "Перемога Пальчевського"

до члена Київської міської територіальної

виборчої комісії ОСОБА_2

третя особа Центральна виборча комісія

про визнання дій протиправними та припинення повноважень

представники позивача - Шерстюк Г.М.;

учасників справи: відповідача - ОСОБА_2;

третьої особи - не з`явилися;

у судовому вільний слухач - ОСОБА_1 ,

засіданні також

був присутній:

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2020 року о 12 год. 00 хв. Київською міською організацією політичної партії "Перемога Пальчевського" (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 60, ідентифікаційний код - 40108190) (далі - позивач, Суб`єкт виборчого процесу, КМО ПП "Перемога Пальчевського") подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до члена Київської міської територіальної виборчої комісії ОСОБА_2 (адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) (надалі - відповідач, ОСОБА_2 ), у якому позивач просить суд:

- визнати дії члена Київської міської територіальної виборчої комісії протиправними та такими, що суперечать Виборчому кодексу України;

- припинити повноваження члена Київської міської територіальної виборчої комісії - ОСОБА_2 у зв`язку із грубим порушенням законодавства України про місцеві вибори.

Мотивуючи позовні вимоги Суб`єкт виборчого процесу зазначає, що під час здійснення повноважень членом Київської міської територіальної виборчої комісії - ОСОБА_2 в останньої виявлено недотримання присяги та грубе порушення вимог Виборчого кодексу України. Зокрема 11.10.2020 ОСОБА_2 на особистій сторінці у соціальній мережі "Facebook" було опубліковано повідомлення з посиланням на статтю інтернет-видання "politeka.net", що містить дискредитаційні матеріали про ОСОБА_3 , який зареєстрований першим кандидатом у депутати Київської міської ради та кандидатом на посаду Київського міського голови (адреса посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). При цьому в такому випадку не має значення достовірність такої інформації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2020 (суддя Пащенко К.С. ) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/24662/20; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15.10.2020; залучено Центральну виборчу комісію до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 25 вересня 2020 року Київська міська територіальна виборча комісія, розглянувши заяву від голови Київської міської організації політичної партії «ПЕРЕМОГА ПАЛЬЧЕВСЬКОГО» разом з іншими визначеними статтею 222 Виборчого кодексу України документами, постановила зареєструвати кандидатів у депутати Київської міської ради, включених до єдиного та територіальних виборчих списків Київської міської організації політичної партії «ПЕРЕМОГА ПАЛЬЧЕВСЬКОГО». Першим кандидатом в єдиному виборчому списку кандидатів у депутати Київської міської ради, включених до єдиного та територіальних виборчих списків Київської міської організації політичної партії «ПЕРЕМОГА ПАЛЬЧЕВСЬКОГО» зареєстрований ОСОБА_3 .

Позивач примічає, що під час здійснення відповідачем повноважень у цього суб`єкта виявлено недотримання присяги та грубе порушення вимог Виборчого кодексу України, як особи, яка була призначена на посаду члена Київської міської ТВК Постановою Центральної виборчої комісії № 172 від 10 серпня 2020 року (додаток № 522).

Так 11.10.2020 ОСОБА_2 на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» було опубліковано повідомлення з посиланням на статтю інтернет-видання «politeka.net», що містить дискредитаційні матеріали про ОСОБА_3 , який зареєстрований першим кандидатом у депутати Київської міської ради та кандидатом на посаду Київського міського голови (ІНФОРМАЦІЯ_2. І в такому випадку не має значення достовірність такої інформації.

Такі дії ОСОБА_2 , на думку КМО ПП "Перемога Пальчевського", є грубим порушенням ч. 6 ст. 38 Виборчого кодексу України, в якій зазначено, що: «Члену виборчої комісії забороняється агітувати за чи проти кандидатів на відповідних виборах, а також публічно оцінювати діяльність кандидатів, партій (місцевих організацій партій) - суб`єктів виборчого процесу». Крім цього відповідачем було порушено присягу члена виборчої комісії, що виражається у недодержанні законів України та порушенні принципів об`єктивності та неупередженості.

Вказане порушення вимог виборчого законодавства підтверджується скрін-шотом повідомлення, що містить дискредитаційні матеріали про кандидата на посаду Київського міського голови на особистій сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook».

За вказаних обставин позивач наголошує на протиправності дій відповідача, та вважає їх такими, що суперечать Виборчому кодексу України.

Додатково Суб`єкт виборчого процесу просить припинити повноваження члена Київської міської територіальної виборчої комісії - ОСОБА_2 у зв`язку із грубим порушенням законодавства України про місцеві вибори.

15.10.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 звернула увагу, що нею не ведеться сторінка у соціальній мережі «Facebook», а отже відповідач не розміщувала будь-якої інформації щодо позивача.

Відповідач переконаний, що надані позивачем роздруківки із сторінки в соц. мережі «Facebook», яка створена під його іменем, не є допустимими доказами, оскільки їх дійсність неможливо перевірити. У зазначеній соц. мережі будь-яка особа може створити сторінку під будь-яким іменем, а позивачем не надано жодних доказів того, що інформація поширена саме відповідачем, оскільки ним така сторінка не створювалась, інформація не поширювалась.

ОСОБА_2 відзначає, що поданий Суб`єктом виборчого процесу доказ у вигляді інформації з соц. мережі «Facebook» є неналежним та недопустимим, адже не доводить факт розміщення відповідної інформації, а головне - особу, що таку інформацію розмістила.

Третя особа письмових пояснень на позов або відзив до суду не надала.

Окрім того від Центральної виборчої комісії надійшло клопотання, в якому остання просить суд розглядати справу за відсутності її уповноваженого представника.

При цьому представником позивача та відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Наразі суд виокремлює, що за ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

За таких обставин приймаючи до уваги належне повідомлення третьої особи про час та місце судового засідання, з урахуванням поданого сторонами клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів згідно ч. 3 ст. 394, ч. 9 ст. 205 та ч. 3 ст. 268 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

25 вересня 2020 року Київською міською територіальною виборчою комісією прийнято постанову № 39, якою зареєстровано кандидатів у депутати Київської міської ради, включених до єдиного та територіальних виборчих списків Київської міської організації політичної партії «ПЕРЕМОГА ПАЛЬЧЕВСЬКОГО».

З відомостей додатку до цієї постанови видно, що першим кандидатом в єдиному виборчому списку кандидатів у депутати Київської міської ради, включених до єдиного та територіальних виборчих списків Київської міської організації політичної партії «ПЕРЕМОГА ПАЛЬЧЕВСЬКОГО» зареєстрований ОСОБА_3 .

Поряд із цим постановою Центральної виборчої комісії № 172 від 10.08.2020 утворено та сформовано склад Київської міської територіальної виборчої комісії.

Згідно додатку № 522 вказаної постанови, до складу Київської міської територіальної виборчої комісії увійшла та відповідно набула статусу члена комісії, ОСОБА_2 .

Спір у справі виник з причин факту опублікування ОСОБА_2 на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» повідомлення з посиланням на статтю інтернет-видання «politeka.net», що містить дискредитаційні матеріали про ОСОБА_3 , який зареєстрований першим кандидатом у депутати Київської міської ради та кандидатом на посаду Київського міського голови (ІНФОРМАЦІЯ_2, що, за твердженнями позивача, є як грубим порушенням відповідачем ч. 6 ст. 38 Виборчого кодексу України, так і порушення присяги члена виборчої комісії, як то недодержання законів України та порушення ним принципів об`єктивності та неупередженості.

Вирішуючи спір по суті суд зауважує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Виборчим кодексом України (по рішенню - ВК України або Кодекс), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу ч. 6 ст. 38 ВК України члену виборчої комісії забороняється агітувати за чи проти кандидатів на відповідних виборах, а також публічно оцінювати діяльність кандидатів, партій (місцевих організацій партій) - суб`єктів виборчого процесу.

З положення ч. 6 ст. 38 Кодексу випливає, що члену виборчої комісії щодо суб`єктів виборчого процесу забороняється: а) агітувати за чи проти кандидатів на відповідних виборах; б) публічно оцінювати діяльність кандидатів, партій (місцевих організацій партій).

З огляду на правову конструкцію ч. 6 ст. 38 Виборчого кодексу України, необхідним є встановлення факту здійснення членом виборчої комісії реальних дій відносно суб`єктів виборчого процесу з: агітації за чи проти кандидатів на відповідних виборах; публічного оцінювання діяльності кандидатів, партій (місцевих організацій партій).

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведених приписів КАС України, на підставі поданих учасниками справи доказів суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З приписів ст. 99 КАС України видно, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, одначе паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Окрім того, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В контексті викладеного варто акцентувати, що в підтвердження викладених у позові обставин позивачем долучено до матеріалів позову скрін-шот повідомлення із сторінки в соціальній мережі «Facebook» особи - « ОСОБА_2 », що містить матеріали стосовно ОСОБА_3 . Вказаний скрін-шот поданий в паперовій копії, з відміткою про відповідність його оригіналу електронному доказу.

Поряд з цим у судовому засіданні відповідачем поставлено під сумнів як існування відзначеного електронного доказу, так і відповідність копії (паперової копії) оригіналу в цілому.

Також ОСОБА_2 наголошується на відсутність ведення нею такої сторінки у соціальній мережі «Facebook».

З урахуванням відмічених обставин судом досліджено процесуальне питання розміщення повідомлення (електронного доказу) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3, як наслідок, існування оригіналу такого електронного доказу, та закріплення сторінки в соціальній мережі «Facebook» під найменуванням - « ОСОБА_2 » саме за ОСОБА_2 .

Втім під час дослідження посилання за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено відсутність такої сторінки в соціальній мережі «Facebook».

Відповідно судом не встановлено належність цієї сторінки ОСОБА_2 .

Таким чином надана позивачем паперова копія електронного доказу, а саме скрін-шоту повідомлення із сторінки в соціальній мережі «Facebook» особи - « ОСОБА_2 » не може вважатися письмовим доказом, а відтак такий доказ не береться судом до уваги в розрізі питання підтвердження факту розміщення конкретно відповідачем, і на його особистій сторінці, такого повідомлення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом в рішенні підкреслювалося, що у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованими та недоведеним належними та достатніми доказами, тому відсутніми є підстави для його задоволення.

Щодо судових витрат у справі.

Позивачем не сплачено судовий збір при поданні до суду позовної заяви, а також на момент вирішення справи.

Частиною дев`ятою статті 273 КАС України встановлено, що суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що з 1 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 102 грн.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві взаємопов`язані вимоги немайнового характеру, тобто при зверненні до адміністративного суду підлягав до сплати судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, доказів на підтвердження звільнення позивача від сплати судового збору суду не надано, суд приходить до висновку про необхідність стягнення до Державного бюджету України з позивача судового збору в розмірі по 2 102,00 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову б/н від 14.10.2020 Київської міської організації політичної партії "Перемога Пальчевського" - відмовити повністю.

2. Стягнути з Київської міської організації політичної партії "Перемога Пальчевського" (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 60, ідентифікаційний код - 40108190) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва (отримувач коштів - УК у Печерському районі/Печерський район, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - UA4026007, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими частиною 2 статті 278 КАС України, протягом двох днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Пащенко