Справа № 496/1026/20
Суддя: Буран В. М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/1026/20
Провадження № 2-а/496/16/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Мединської К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, поліцейського СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАА № 444011 від 02.03.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом в якому просить скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії БАА № 444011 в справі про адміністративне правопорушення, відповідно якої його було визнано винним за порушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме 02.03.2020 року о 12 год. 37 хв. по вул. Атамана Головатого в м. Біляївка Одеської області, т/з Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 при повороті праворуч не подав попереджувальний сигнал, чим порушив п. 9.2Б ПДР України.

В обґрунтування своєї позиції позивач стверджує, що постанова серії БАА № 444011, винесена поліцейським СРПП № 2 Біляївського ВП ГУНП Богаченко Д.М. є неправомірною та підлягає скасуванню в порядку ст. 247 КУпАП у зв`язку з тим, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 16.02.2018 № 111. Позивач вважає, що поліцейський екіпаж, до якого входить поліцейський СРПП № 2 Біляївського ВП ГУНП ОСОБА_2 , порушив ч. 1 Загальних положень, п. 2, абзац 13 Інструкції, згідно якого сектор реагування патрульної поліції підрозділ патрульної поліції, який цілодобово забезпечує оперативне реагування на повідомлення про правопорушення або події, у межах компетенції здійснює їх розгляд, а також комплекс превентивних заходів шляхом патрулювання території обслуговування, виявлення та припинення правопорушень, застосування визначених законодавством поліцейських та інших заходів, при цьому екіпаж був розміщений стаціонарно. Таким чином порушив, п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», відповідно якого, поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Окрім того, поліцейський автомобіль був розміщений на напрямному острівці 1.16.2 описаному в розділі 34 ПДР України, який обведений розміткою 1.1, яка позначає межі проїзної частини на які в`їзд заборонено (п. 15.3 ПДР України). На вимогу надати йому докази на підтвердження порушення ПДР України, поліцейський надав прилад, схожий на особистий смартфон.

Позивач в судове засідання на з`явився, але надав заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач представник Біляївського ВП ГУНП в Одеській області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Повідомлявся належним чином про, що свідчить розписка з особистим підписом адресата про отримання повістки. Відзив у встановлений строк не подав.

Поліцейський СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Д.М. у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Повідомлявся належним чином про, що свідчить розписка з особистим підписом адресата про отримання повістки. Відзив у встановлений строк не подав.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.03.2020 Поліцейським СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Д.М. було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії БАА № 444011 в справі про адміністративне правопорушення, відповідно якої ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме 02.03.2020 року о 12 год. 37 хв. по вул. Атамана Головатого в м. Біляївка Одеської області, т/з Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 при повороті праворуч не подав попереджувальний сигнал, чим порушив п. 9.2Б ПДР України.

Згідно з п. 9.2Б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі за текстом «ПДР»), водій перед перестроюванням, поворотом або розворотом повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Як передбачає ст. 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції входить розгляд справ про адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 122КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В даному випадку підставою для зупинки позивача стало порушення п. п. 9.2Б ПДР України.

При притягненні особи до адміністративної відповідальності в тому числі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, органи поліції керуються також, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 (надалі за текстом Інструкція), затвердженою Міністерства внутрішніх.

Відповідно п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, до таких відноситься ч. 2 ст. 122 КУпАП та згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції, постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 5 Розділу ІІІ Інструкції - поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП працівником поліції було складено постанову про адміністративне правопорушення із зазначенням усіх необхідних елементів, а саме: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Як встановлено матеріалами справи та показами позивача по справі, ОСОБА_1 категорично не згоден із винесеною відносно нього постановою про накладання адміністративного стягнення серії БАА № 444011 так, як вважає, що постанова була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 16.02.2018 № 111, ЗУ «Про національну поліцію».

При цьому, враховуючи належне повідомлення представника Біляївського ВП ГУНП в Одеській області поліцейського СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Д.М., жодних пояснень щодо позовних вимог, відзиву на позов відповідачем на обґрунтування правильності своїх дій, до суду не було надано.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 72 КАС України -доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених статтею 222 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Від так ч. 1 п. 9 ст. 31 ЗУ Про національну поліцію, орган поліції може застосовувати превентивні заходи у вигляді технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1026 від 18.12.2018, мобільний телефон (смартфон) не входить до переліку технічний засобі якими відбувається фіксація правопорушення.

До матеріалів справи не надано жодних інших доказів (фото, відео фіксації), які б підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Стороною відповідача не надано суду належних доказів, які підтвердили з чого працівником поліції було встановлено порушення позивачем ПДР України, та не спростовано протиправності своїх дій щодо складання постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011р; п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р; п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Крім того, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеку руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно надавати докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з доводів позивача, зазначених в позовній заяві, останній категорично заперечує факт вчинення ним зазначеного вище правопорушення, вказуючи на відсутність його вини та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення в матеріалах справи немає.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно із ч.1 ст. 286 КУпАП, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає обґрунтованим задовольнити вимоги позивача та скасувати оскаржувану постанову.

При цьому, згідно ст. 293 ч.1 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

Згідно до ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення. Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, що дає підстави дійти висновку про відсутність в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП.

Постанову серії БАА № 444011 від 02.03.2020 року про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП., слід скасувати та закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а дії поліцейського СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Дмитра Миколайовича відносно водія ОСОБА_1 визнати протиправними, оскільки при підготовці до розгляду справи, ним було порушено вимоги Інструкції та норм КУпАП, ЗУ «Про національну поліцію» та не встановлено всіх обставин справи.

Керуючись ст. 1, 9, 7, 126, 245, 247, 251 КУпАП, 2, 5-9, 72, 76, 77, 159, 241-246, 250-251, 286, 293, 295-297 КАС України, «Про національну поліцію», Конституція України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області (67602, Одеська обл., м. Біляївка, вул. Успенська, 2), поліцейського СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Дмитра Миколайовича (адреса місця роботи: м. Біляївка, вул. Успенська, 2) про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАА № 444011 від 02.03.2020 року задовольнити.

Визнати дії поліцейського СРПП № 2 Біляївського відділу поліції Богаченко Дмитра Миколайовича відносно водія ОСОБА_1 протиправними.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 444011 від 02.03.2020 року про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Закрити відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд Одеської області в порядку, встановленому ст. ст. 293, 295-297 КАС України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.10.2020 року.

Суддя Буран В.М.