Справа № 520/758/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.Справа № 520/758/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.03.20 року по справі № 520/758/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що контролюючим органом до ФОП ОСОБА_1 застосовано подвійне застосування санкцій, що суперечить вимогам чинного законодавства. Так, представник позивача вказав, що відповідачем рішенням № від 23.10.2019 року накладено на ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції за період, за який до платника податків уже було застосовано штрафні санкції та позивачем було сплачено такий штраф у самостійному порядку. Таким чином, враховуючи те, що приписи чинного законодавства не передбачають можливість застосування до підприємця за одне порушення подвійного штрафу, позивач просить скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішення - задоволено.

Скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 23.10.2019 року в частині застосування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що форми та строки подання звіту визначені розділом III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міндоходів України від 09.09.2013р. № 455 та зареєстрованого в Мінюсті України 20.09.2013р. за № 1628/24160, що діяв до 30.04.2015р. та розділом III Порядку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. № 435 та зареєстрованого в Мінюсті України 23.04.2015р. за№ 460/26905, то дієз 30.04.2015р.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст, 9 Закону).

Відповідач зазначає, що фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (ч.7-8 ст. 9 Зйкону № 2464).

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-УІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею та відповідно до ч.З даної статті суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пп. 4 п.2 розділу IV Інструкції № 449).

Адміністрування єдиного соціального внеску здійснюється органами доходів і зборів з 01.10.2013 р.

Згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Відповідач зазначає, що розрахунок цієї фінансової здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Рішення контролюючого органу є виконавчим документом.

Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати ЄСВ, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати ЄСВ, який визначено розділом VI Інструкції № 449.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою такої недоїмки. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з ЄСВ не застосовується.

Порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних закон інтересів цими діями.

Позивачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому серед іншого зазначено, що в травні 2019 позивач отримав рішення № від 08.04.2019. Штрафні санкції за рішенням № розраховані за той самий період, що і за рішенням № від 29.10.2018.

На думку позивача, відповідач повторно намагався застосувати фінансові санкції за ті порушення за які до позивача вже було застосовано фінансові санкції. (Розрахуїіки штрафних санкцій та пені, додані до рішень № та №, повністю ідентичні).

Позивачем було оскаржено рішення №№ до ДФС України. За наслідками цього оскарження рішення № було скасовано. Підстава для скасування - повторне застосування фінансових санкцій.

В грудні 2019 року позивач отримав наступне рішення про застосування фінансових санкцій № від 23.10.2019. Розрахунок штрафних санкцій містить інформацію про те, що штрафні санкції повторно застосовуються за період 2017 р. Зазначені штрафні санкції вже сплачено у 2018 р. на підставі рішення №.

Розрахунок санкцій до рішення № містить два нових рядка порівняно з попередніми рішеннями про застосування штрафних санкцій та пені за 2019 рік, зокрема, штраф в сумі 646,34 грн. та пеня в сумі 3,23 грн. Зазначені суми сплачені позивачем платіжним дорученням №6 від 19 .01.2020 - 649,66 грн.

На думку позивача суд дослідив докази, наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку та виніс законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Суд правомірно зазначив, що відповідач не навів жодного доказу законності повторного застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ в 2016-2017 роках.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області 29.10.2018 року прийнято рішення № про застосування до ФОП ОСОБА_1 санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.12.2016 року по 19.02.2018 року. Сума до сплати 22568,79 грн. (а.с. 23).

ФОП ОСОБА_1 23.11.2018 року сплачено штрафні санкції за вказаним рішенням від 29.10.2018 року № , що підтверджується платіжним дорученням № 123 від 23.11.2018 року (а.с. 25).

В подальшому, ГУ ДФС у Харківській області 05.04.2019 року прийнято рішення № про застосування до ФОП ОСОБА_1 санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.12.2016 року по 19.02.2018 року. Сума до сплати 22568,79 грн. (а.с. 17).

ФОП ОСОБА_1 на вказане рішення суб`єкта владних повноважень, подала скаргу до ДФС України (а.с. 19).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 27.05.2019 року № 24264/6/99-99-11-05-02-25, рішення ГУ ДФС у Харківській області 05.04.2019 року № скасовано та вважається відкликаним (а.с. 20-22).

23.10.2019 року ГУ ДПС у Харківській області прийнято рішення № про застосування до ФОП ОСОБА_1 санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.12.2016 року по 21.05.2019 року в сумі 22340,43 грн., та нараховано пеню у розмірі 877,93 грн.

Позивачем 19.01.2020 року сплачено суму штрафних санкцій у розмірі 649,66 грн. за вказаним рішення ГУ ДПС у Харківській області № , що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 19.01.2020 року.

Поряд з цим, позивач звернулась до ДПС України зі скаргою на рішення № від 23.10.2019 року (а.с. 12).

Рішенням ДПС України від 08.01.2020 року № 691/6/99-00-08-06-01-06 роз`яснено заявнику, оскаржуване рішення № від 23.10.2019 року винесено на виконання рішення ДФС про результати розгляду скарги від 27.05.2019 року № 24264/6/99-99-11-05-02-25, яким скасовано рішення ГУ ДФС у Харківській області 05.04.2019 року № та зобов`язано винести і направити нове рішення. Таким чином, питання порушене в скарзі від 02.12.2019 року № 2 вже вирішено по суті, а тому скарга не підлягає розгляду.

Позивач, не погоджуючись з рішенням ГУ ДПС у Харківській області № від 23.10.2019 року, звернувсь до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення ГУ ДПС у Харківській області № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн. є такими, що не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом № 435 від 14.04.2015 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 № 441 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VІ), платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати. обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Так, платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Базу нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців на загальній системі оподаткування, обліку та звітності встановлено п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ. Відтак, базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 01.01.2017 відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску.

Так, згідно з абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ, у разі, якщо платник єдиного внеску, визначений п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), не отримав дохід (прибуток) у звітному роді або окремому місяці звітного року, він зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ним Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ, мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ, максимальна база величини нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, з 01.01.2017 базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, вказані у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ, як і ті, які не отримують дохід (прибуток) від провадження підприємницькоїдіяльності.

З 01 січня 2018 року Законом України від 03.10.2017 року №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464-VІ для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).

Єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VІ).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200,00 гривень.

У 2017 році, за який здійснено нарахування, мінімальний місячний розмір страхового внеску складав 704 гривні, в той час як річний - 8448 грн.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначено ст. 9 Закону №2464-VІ. Згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Таким чином граничними термінами сплати ЄСВ є: за І квартал - до 20 квітня, за II квартал - до 20 липня, за ІІІ квартал - до 20 жовтня, за IV квартал - до 20 січня звітного року.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція №449).

Згідно п.1 розділу VII Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Положеннями підп.2 п.2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону України №2464-VI до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

З матеріалів справи, зокрема з рішення ДФС України від 27.05.2019 року № 24264/6/99-99-11-05-02-25 вбачається, що ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок за листопад, грудень 2016 року, січень, березень, квітень, липень вересень, листопад, грудень 2017 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, що слугувало підставою для прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та пені від 05.04.2019 року № .

Проте, вказане рішення від 05.04.2019 року № . було скасовано самим контролюючим органом, оскільки в ньому не вірно визначено період застосування штрафної санкції, що призвело до подвоєння у застосованої штрафної санкції та нарахованої пені.

В подальшому (як вказано в рішенні ДФС України про розгляд скарги від 08.01.2020 року № 691/6/99-00-08-06-04-06), наслідком скасування рішення від 05.04.2019 року № слугувало прийняття контролюючим органом нового рішення від 23.10.2019 року № , яке є предметом розгляду даної справи.

Отже, контролюючи орган, виявивши допущену ним помилку в попередньому рішенні від 05.04.2019 року № в частині зазначення періоду застосування штрафної санкції до ФОП ОСОБА_1 , у новому рішенні від 23.10.2019 року № 01664057 мав зазначити вірний період застосування штрафної санкції, а саме - листопад, грудень 2016 року, січень, березень, квітень, липень вересень, листопад, грудень 2017 року.

Однак, в оскаржуваному рішенні ГУ ДПС у Харківській області від 23.10.2019 року № 01664057 зазначено період з 22.12.2016 року по 21.05.2019 року, що також суперечить позиції контролюючого органу, викладену в рішенні ДФС України про розгляд скарги від 27.05.2019 року № 24264/6/99-99-11-05-02-25.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів щодо обґрунтованості та правомірності нарахування штрафних санкцій та пені саме за період з 22.12.2016 року по 21.05.2019 року (як то, витяг з інтегрованої картки платника податків) відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено та до суду не надано.

Крім того, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, якого обтяжено обов`язком доказування обґрунтованості прийнятого ним рішення не виконано також вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 року по справі № 520/758/2020 щодо надання до суду детального розрахунку до рішення № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пені в розмірі 874,70 грн. та витяг з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 за період з 2016 року по 2019 рік включно.

Також колегія суддів звертає увагу, що положеннями п.п. 2 п. 2 розділу VII Інструкції N 449 не передбачена така підстава для відкликання рішення про застосування штрафних санкцій як помилка контролюючого органу у визначенні періоду застосування штрафної санкції шляхом приведення у відповідність до вимог чинного законодавства інтегрованої картки платника, на що посилалась ДФС України в рішенні від 27.05.2019 року № 24264/6/99-99-11-05-02-25.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно правові акти та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДПС у Харківській області № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн. є такими, що не відповідає нормам чинного податкового законодавства.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення № від 23.10.2019 року в частині застосування штрафу у розмірі 21694,09 грн. та пенсі в розмірі 874,70 грн. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року по справі № 520/758/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року по справі № 520/758/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 15.10.2020 року