Справа № 120/679/20-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/679/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

08 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Вікітан" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу №29 від 10.01.2020 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Вікітан"".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що 10.01.2020 року заступником начальника ГУ ДПС у Вінницькій області видано наказ № 29 «Про проведення фактичної перевірки», яким наказано провести фактичну перевірку ТОВ "Вікітан" () за адресою: Вінницька область, м.Гайсин, вул. 1-го Травня, 70/Б, автогаззаправка з 13.01.2020 року, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019 року.

13.01.2020 року, відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 10.01.2020 року № 29 та направлень на перевірку від 13.01.2020 року № 46, 47 посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд на податкову адресу позивача. При цьому, оператору АЗС ОСОБА_1 пред`явлено службове посвідчення та направлення на перевірку від 13.01.2020 року №46, 47. Крім того, ОСОБА_1 вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки від 10.01.2020 року №29, про що останнім, в направленні на перевірку №46, 47, проставлено підпис.

Згідно акту фактичної перевірки від 13.01.2020 року №2/32/30641728 контролюючим органом проведена перевірка ТОВ «Вікітан» в присутності оператора ОСОБА_1 , за результатом якої встановлено здійснення роздрібної торгівлі пальним (газ скраплений) у період з 01.07.2019 року по 02.07.2019 року.

Від підписання акту фактичної перевірки №2/32/30641728 оператор ОСОБА_1 відмовився, про що в ньому зроблено відповідну відмітку.

13.01.2020 року відповідачем складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки №18, в якому зазначили, що оператор АЗС ОСОБА_1 відмовився від підписання акта перевірки №2/32/30641728 від 13.01.2020 року.

Не погоджуючись з Наказом про проведення фактичної перевірки від 10.01.2020 року № 29, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ №29 від 10.01.2020 відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав для проведення фактичної перевірки. Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 цього пункту).

Отже, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою для прийняття керівником контролюючого органу наказу про проведення фактичної перевірки.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що останній видано на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та на виконання вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України, з метою проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постанов КМУ "Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями", "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", Постанови Правління НБУ України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України", та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального в Україні.

Стосовно доводів апелянта про не дотримання відповідачем вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, оскільки у оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, відсутня інформація про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, колегія суддів зазначає наступне.

Оскаржуваний наказ містить визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України реквізити, зокрема: мету (проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального"); підстави для проведення перевірки (75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Крім того, згідно витягу з ІС «Податковий блок» підсистема «Аналітична система» (Чеки РРО) вбачається здійснення ТОВ «Вікітан» роздрібної торгівлі пальним за період з 01.07.2019 року по 02.07.2019 року включно, без наявності на це ліцензії, наявність інформації про що, на переконання суду, могла слугувати окремою підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Тобто, відповідач правомірно здійснив фактичну перевірку ТОВ «Вікітан» на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а оскаржуваний наказ № 29 від 10.01.2020 відповідає вимогам ПК України.

Таким чином, твердження апелянта про протиправність оскаржуваного наказу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наказ на проведення перевірки не було пред`явлено уповноваженій особі ТОВ "Вікітан", а відтак, на думку позивача, перевірку не можна вважати проведеною, колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду даної справи судом не повинно досліджуватися питання допуску перевіряючих осіб до перевірки, оскільки з огляду на предмет судового оскарження (наказ про призначення перевірки), дане питання виходить за межі дослідження правомірності спірного наказу, так як стосується його реалізації (дій по проведенню перевірки), а тому цим доводам може бути надана правова оцінка при оскарженні наслідків проведеної контролюючим органом перевірки (податкових повідомлень-рішень).

Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судом, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 320/2647/19.

Крім того, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, згідно яких платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ на час його оскарження до суду не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача на теперішній час не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 жовтня 2020 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.