Справа № 120/2832/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 жовтня 2020 р. Справа № 120/2832/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації з вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання повернути заборгованість у сумі 11274,32 гривні, зобов`язання здійснити перерахунок державної соціальної допомоги за період з 18 червня 2019 року по 01 липня 2020 року відповідно до Конституції України, а також щодо визнання бездіяльності в частині неналежного опрацювання заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 29 січня 2019 року та зобов`язання розглянути подану заяву від 29 січня 2019 року та надати відповідь.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 01 жовтня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261. Проте, відповідач не прийняв подану заяву з огляду на те, що остання неправильно заповнена, а також заявником не надано копію паспортного документа.

27 листопада 2019 року позивач повторно звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації із заявою аналогічного змісту, долучивши до неї усі необхідні документи.

Невдовзі позивачу надійшло повідомлення про надання державної соціальної допомоги, розмір якої становить 327 гривень.

Позивач вважає такі дії органу соціального захисту протиправним, оскільки відповідно до статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Разом із тим, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року у розмірі 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Крім того, позивач вважає, що державна соціальна допомога повинна бути виплачена не з дати звернення за такою, а з дати встановлення йому інвалідності, тобто з 18 червня 2019 року.

Відтак, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо виплати йому державної соціальної допомоги не в повному обсязі є протиправною, у зв`язку із чим звернувся з позовом до суду з вимогами зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації повернути заборгованість у сумі 11274,32 гривні, що утворилася за період з 18 червня 2019 року по 30 червня 2020 року, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок державної соціальної допомоги за період з 18 червня 2019 року по 01 липня 2020 року відповідно до Конституції України.

Окрім того, позивач зазначив, що 29 січня 2019 року він звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про призначення житлової субсидії.

Проте, відповідачем не повідомлено його про результати розгляду поданої заяви.

На думку позивача, така бездіяльність органу соціального захисту є протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з вимогами щодо визнання бездіяльності з приводу неналежного опрацювання його заяви про призначення житлової субсидії від 29 січня 2019 року та зобов`язання відповідача розглянути подану заяву та надати відповідь.

Ухвалою від 01 липня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із тим, що до позовної заяви позивачем не додано документ, який би підтверджував сплату ним судового збору, або документ, що підтверджував би підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

22 липня 2020 року на виконання вимог ухвали від 01 липня 2020 року позивачем подано до суду заяву щодо усунення вказаних недоліків.

Ухвалою від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Іншою ухвалою суду від 21 серпня 2020 року вирішено позовні вимоги роз`єднати в окремі провадження. В межах адміністративної справи №120/2832/20-а розглядати позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 не в повному обсязі; зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації повернути заборгованість на користь ОСОБА_1 у сумі 11274,32 гривень; зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації здійснити перерахунок державної соціальної допомоги ОСОБА_1 за період з 18 червня 2019 року по 01 липня 2020 року відповідно до Конституції України.

Цією ж ухвалою виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо неналежного опрацювання заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 29 січня 2019 року; зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації розглянути та надати відповідь на подану ОСОБА_1 заяву від 29 січня 2019 року.

01 вересня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив, окрім іншого, аргументований тим, що 27 листопада 2019 року представник позивача Аврамич А.С. звернувся до відповідача із заявою про призначення його довірителю ОСОБА_1 державної соціальної допомоги. До вказаної заяви представник позивача додав декларацію ОСОБА_1 про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, довідку, видану виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Вінницького району №692 від 25 листопада 2019 року, довідку Вінницького відділу обслуговування громадян №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22 листопада 2019 року №2435, заяву про виплату пенсії або грошової допомоги на банківський рахунок від 28 серпня 2019 року, копію довіреності, посвідченої секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 14 лютого 2018 року. Зазначені документи прийняті відповідачем. Однак, представник позивача не надав відповідачеві копію паспортного документа ОСОБА_1 та довідку про місце реєстрації ОСОБА_1 для звірки поданих управлінню даних, про що було повідомлено заявника. 10 грудня 2019 року заявник до органу соціального захисту населення подав довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 07 липня 2019 року №650, а 30 січня 2020 року - копію паспортного документа ОСОБА_1 та довідку про реєстрацію місця проживання останнього №756 від 17 грудня 2019 рок. На підставі поданих документів ОСОБА_1 як особі з інвалідністю II групи було призначено державну соціальну допомогу з 27 листопада 2019 року по 30 червня 2020 року. Однак виплата такої здійснювалась по 31 серпня 2020 року включно відповідно до вимог частини 3-1 статті 18 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року №264 "Деякі питання надання державної соціальної допомоги", якими передбачено, що визначені частиною першою статті 5 Закону строки звернення за допомогою продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, та один місяць після дати його завершення.

Крім того, у відзиві йдеться про те, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та пункту 11 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261, соціальна допомога особам інвалідністю призначається з дня звернення за допомогою. При цьому передбачено, якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності, допомога призначається з дня визнання осіб особами з інвалідністю органами медико-соціальної експертизи. Водночас, позивачеві ІІ група інвалідності встановлена 19 червня 2019 року, однак із заявою про призначення вказаної допомоги його представник звернувся лише 27 листопада 2019 року, тобто у строк, що становить більше трьох місяців з дня встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності. Відтак, соціальну допомогу позивачеві призначено з 27 листопада 2019 року (з дати звернення із відповідною заявою). У відзиві також зазначено, що ані ОСОБА_1 , ані його представник із заявою про призначення державної соціальної допомоги від 01 жовтня 2020 року до органу соціального захисту не звертався.

Щодо розміру державної соціальної допомоги, яка виплачувалася ОСОБА_1 , то відповідач зазначив, що відповідно до статті 6 Закону Україну "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та пункту 8 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261, соціальна допомога особам з інвалідністю II групи встановлюється виходячи з 80 відсотків розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки державна соціальна допомога позивачу виплачується з дня звернення (з 27 листопада 2019 року), а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на дату звернення становив 1564 гривні, тому позивачем з 27 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року отримано соціальну допомогу в розмірі 208,54 грн. В подальшому, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 1638,00 гривень, а сума соціальної допомоги складала 1310,40 гривень (80% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) та 327,60 гривень доплати до прожиткового мінімуму відповідно до положень статі 46 Конституції України. За наведених обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для виплати заборгованості та здійснення перерахунку державної соціальної допомоги.

При ухваленні даного рішення суд зважає на положення частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Разом із тим, слід звернути увагу на частину 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якою датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статей 243 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновків, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати із датою складення повного рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

19 червня 2019 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання на строк до 01 липня 2020 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №362200.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації із заявою про призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а саме допомоги особам з інвалідністю ІІ групи.

До вказаної заяви додано наступні документи: декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, довідку, видану виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Вінницького району №692 від 25 листопада 2019 року, довідку Вінницького відділу обслуговування громадян №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22 листопада 2019 року №2435, заяву про виплату пенсії або грошової допомоги на банківський рахунок.

Водночас, при прийнятті органом соціального захисту населення вказаної заяви заявнику повідомлено про необхідність подання до 27 лютого 2020 року паспорту та довідки про місце реєстрації, що підтверджується підписом заявника у зазначеній заяві.

За результатами розгляду поданої заяви Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації позивачеві призначено державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю ІІ групи.

Як свідчить довідка Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації вих. №2913 від 27 серпня 2020 року, ОСОБА_1 у листопаді 2019 року виплачено 208,54 гривень, а з грудня 2019 року по серпень 2020 року - в розмірі 1638 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина 3 статті 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Разом з тим, правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також надання державної соціальної допомоги на догляд визначаються Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" від 18 травня 2004 року №1727-IV (надалі - Закон №1727-IV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1727-IV (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про призначення державної соціальної допомоги) передбачено, що громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1727-IV державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд призначаються з дня звернення за допомогою. Якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або встановлення інвалідності, допомога призначається з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або визнання осіб особами з інвалідністю органами медико-соціальної експертизи.

При цьому, державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд призначаються, крім інших, особам з інвалідністю - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Відтак, зі змісту наведених норм слідує, що громадяни України, які є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. При цьому, державна соціальна допомога особам з інвалідністю призначається з дня звернення за допомогою та на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Водночас, призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 (надалі - Порядок №261) (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про призначення державної соціальної допомоги).

Так, відповідно до пункту 7 Порядок №261 для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік.

Пунктом 8 Порядку №261 визначено, що соціальна допомога встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі, зокрема, 80 відсотків - особам з інвалідністю II групи.

Разом з тим, для визначення розміру соціальної допомоги застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (або рівень забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом), встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. У разі збільшення прожиткового мінімуму перерахунок соціальної допомоги здійснюється з дати, з якої встановлений новий розмір прожиткового мінімуму (або рівня забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом).

Соціальна допомога призначається структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (пункт 8 Порядку №261).

За приписами пункту 10 Порядку №261 для призначення соціальної допомоги подаються такі документи:

- заява за формою, затвердженою наказом Мінсоцполітики. Під час подання заяви пред`являється паспорт громадянина України, трудова книжка та довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);

- декларація про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, за формою, затвердженою наказом Мінсоцполітики (у разі потреби);

- копія рішення суду про визнання особи недієздатною (для недієздатної особи);

- копія рішення про призначення опікуна (для недієздатної особи, якій призначено опікуна);

- копія документа, що підтверджує повноваження представника закладу, який виконує функції опікуна над особою (для недієздатної особи, опікуна якій не призначено);

- копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідчення біженця або посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання (у разі потреби);

- копія довідки про реєстрацію місця проживання.

Інформація про склад сім`ї зазначається в декларації про доходи та майно особи, яка звернулася за призначенням соціальної допомоги.

При цьому, для призначення соціальної допомоги заява подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 11 Порядку №261 визначено, що соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або встановлення МСЕК інвалідності особі.

Днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

У разі коли заява про призначення відповідної допомоги з усіма необхідними документами надсилається поштою, днем звернення вважається дата на поштовому штемпелі з місця відправлення заяви.

У разі коли до заяви про призначення соціальної допомоги додано не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи необхідно додати. У разі подання решти документів не пізніше трьох місяців з дня і відправлення повідомлення про необхідність їх подання днем звернення вважається день прийняття або відправлення заяви про призначення соціальної допомоги.

Відповідно до пункту 12 Порядку №261 соціальна допомога призначається, окрім інших, особам з інвалідністю - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Відтак, наведені приписи передбачають порядок звернення за державною соціальною допомогою та процедуру прийняття рішення про призначення соціальної допомоги, відповідно до якої соціальна допомога особам з інвалідністю II групи встановлюється, виходячи з 80 відсотків розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, для визначення розміру соціальної допомоги застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (або рівень забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом), встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. У разі збільшення прожиткового мінімуму перерахунок соціальної допомоги здійснюється з дати, з якої встановлений новий розмір прожиткового мінімуму (або рівня забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом).

Судом встановлено, що за результатами поданої позивачем 27 листопада 2019 року заяви про призначення державної соціальної допомоги Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації ОСОБА_1 призначено таку допомогу як особі з інвалідністю II групи на період з 27 листопада 2019 року (з дня звернення за допомогою) по 30 червня 2020 року (адже інвалідність позивачеві встановлена до 01 липня 2020 року) в розмірі 80% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, соціальна допомога позивачеві виплачувалась по 31 серпня 2020 року включно на виконання вимог частини 3-1 статті 18 Закону №1727-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року №264 "Деякі питання надання державної соціальної допомоги", якими передбачено, що визначені частиною першою статті 5 Закону строки звернення за допомогою продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, та один місяць після дати його завершення.

Також судом встановлено, що орган соціального захисту населення не отримував заяви ОСОБА_1 про призначення державної соціальної допомоги від 01 жовтня 2019 року, на що посилається позивач у позовній заяві, адже у адміністративній справі відсутні будь-які докази подання такої заяви.

Визначаючись з приводу того, чи в належному розмірі здійснювались виплати позивачеві призначеної соціальної допомоги, суд враховує наступне.

Із наданої відповідачем довідки Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації вих. №2913 від 27 серпня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 у листопаді 2019 року (з 27 по 30 листопада 2019 року) виплачено 208,54 гривень такої допомоги, тобто у розмірі, що є пропорційним до визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 1 липня 2019 року розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (тобто виходячи з 1564 гривень).

Розмір соціальної допомоги, яку позивач отримав у період з 01 грудня 2019 року по 31 серпень 2020 року становить по 1638,00 гривень щомісяця, що включає 1310,40 гривень соціальної допомоги (80% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідні періоди) та 327,60 гривень доплати до встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Конституції України.

Загалом позивачу протягом періоду з листопада 2019 року по серпень 2020 року виплачено 14950,54 гривень державної соціальної допомоги, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації вих. №2913 від 27 серпня 2020 року.

Відтак, суд доходить висновку, що розмір державної соціальної допомоги, яку отримував ОСОБА_1 у період з 27 листопада 2019 року по 31 серпня 2020 року, відповідав вимогам Конституції України та прийнятим на її виконання нормативно-правовим актам.

Отже, в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині виплати державної соціальної допомоги позивачу не в повному обсязі слід відмовити, адже в ході судового розгляду наведені у позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок державної соціальної допомоги за період з 18 червня 2019 року по 01 липня 2020 року відповідно до Конституції України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1727-IV державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд призначаються з дня звернення за допомогою. Якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або встановлення інвалідності, допомога призначається з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або визнання осіб особами з інвалідністю органами медико-соціальної експертизи.

Аналогічні норми закріплені у пункті 11 Порядку №261, відповідно до яких соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або встановлення МСЕК інвалідності особі.

При цьому, днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Відтак, аналіз наведених приписів дає підстави для висновку про те, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю призначається з дня звернення за допомогою. При цьому передбачено, якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності, допомога призначається з дня визнання осіб особами з інвалідністю органами медико-соціальної експертизи.

В ході судового розгляду встановлено, що II група інвалідності ОСОБА_1 встановлена 19 червня 2019 року. Водночас, до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації із заявою про призначення державної соціальної допомоги позивач звернувся 27 листопада 2019 року, тобто у строк, що становить більше трьох місяців після встановлення позивачу інвалідності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем обгрунтовано призначено позивачеві соціальну допомогу, починаючи з 27 листопада 2019 року (з дня звернення за допомогою) по 30 червня 2020 року (адже інвалідність позивачеві встановлена до 01 липня 2020 року). Водночас, слід врахувати, що соціальна допомога виплачувалась позивачеві до 31 серпня 2020 року на виконання вимог частини 3-1 статті 18 Закону №1727-IV.

Не підлягає також задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання повернути ОСОБА_1 заборгованість в сумі 11274,32 гривні, оскільки така є похідною в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, що залежить від задоволення основної вимоги.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (частина 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем в повній мірі спростовано обставини, на які вказує позивач. Натомість, позивачем не доведено факт невиплати йому державної соціальної допомоги не в повному обсязі, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує те, що підстав для відшкодування понесених судових витрат у разі відмови у задоволенні позову статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (місцезнаходження: 21032, м. Вінниця, вул. Грибоєдова, 10-а; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 03191928)

Повний текст рішення складено 09.10.2020

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович