Справа № 303/3989/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 303/3989/20 пров. № А/857/11020/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Сеника Р.П., Кухтея Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року у справі № 303/3989/20 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Куцкір Ю.Ю. в м. Мукачево Закарпатської області 28.07.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі позивач) звернувся до суду з позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 (далі відповідач) про примусове видворення іноземця за межі території України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що у відповідача наявні документи, які дають право на виїзд за межі території України. Крім того, у місті Києві проживають родичі відповідача, які забезпечать оплату її повернення в країну походження.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до частин першої та другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Учасники справи, що розглядається, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідно до зазначеної правової норми, однак в судове засідання не з`явилися.

Частиною третьою статті 268 КАС України передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач 20.07.2020 року незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, перетнула державний кордон з України в Румунію на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Тячів», однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції Румунії та 23.07.2020 року під час проведення прикордонно-представницької зустрічі в пункті пропуску «Солотвино» Мукачівського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб була передана на територію України у встановленому угодою порядку.

Своїми діями відповідач вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). В подальшому її було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Встановлено, що відповідач на територію України в`їхала у встановленому порядку 12.02.2020 року, через пункт пропуску «Бориспіль-авіа». Проте, до органів міграційної служби у встановлений ч. 1 ст. 5 Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» п`ятиденний термін, як і протягом періоду перебування на території України, в порушення вимог ст. 17 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звернулась. До міграційних органів з метою продовження терміну перебування на території України у встановленому порядку не зверталась. Таким чином, відповідач перебуває на території України незаконно.

Своїми діями порушила ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», про що свідчать копія Протоколу про адміністративне затримання громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23.07.2020 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.07.2020 року, акт про приймання-передавання особи від 23.07.2020 року.

Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 24.07.2020 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагалася незаконно перетнути Державний кордон України, а тому підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (ч. 3 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Згідно матеріалів справи рішенням начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Мукачівського прикордонного загону від 24.07.2019 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає примусовому поверненню за межі України.

Вказане рішення отримано відповідачем 24.07.2019 на зрозумілій їй мові, що підтверджується підписами самого позивача та перекладача (а. с. 12 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З системного аналізу вказаної норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, після якого примусовому видворенню підлягають особи, стосовно яких таке рішення винесене, за умови невиконання рішення відповідного компетентного органу про примусове повернення або наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у рішенні від 24.07.2019 про примусове повернення, відповідачем зазначено, що виїхати за межі території України вона не в змозі та такого бажання не має. Отже, на думку суду апеляційної інстанції, у позивача були підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

Крім того, необґрунтованим є покликання представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що відповідач бажає і в змозі самостійно покинути територію України, а необхідні кошти для цього їй можуть надати родичі. Будь-яких доказів доказів цьому надано не було.

Посилання позивача на наявний у неї дійсний закордонний паспорт також безпідставні, тому що із доданої до апеляційної скарги ксерокопії такого паспорта вбачається, що право на законне перебування в Україні позивача закінчилося ще 12.03.2020 року.

До того ж, на момент затримання, винесення рішення про примусове повернення та оскаржуваного судового рішення позивач зазначеного документа не надавала і про його наявність ні відповідним представникам прикордонної служби, ні суду не заявляла.

Таким чином, доказів наявності законних підстав для перебування на території України та можливості і бажання добровільно залишити територію України, апелянтом не надано.

Крім того, покликання апелянта на частину 1 статті 289 КАС України, яка передбачає особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки дана стаття стосується інших спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 31 Закону № 3773-VI передбачено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що жодних доказів стосовно наявності обставин, за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження в ході судового розгляду, як в суді першої, так і апеляційної інстанції відповідачем чи його представником надано не було, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 31 Закону № 3773-VI до відповідача не має.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про примусове видворення іноземця за межі України необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено законодавство про правовий статус іноземців, зокрема, незаконний перетин державного кордону, не виконано рішення про примусове повернення за межі України, крім цього, законних підстав для перебування на території України у відповідача відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 272, 288, 310, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року у справі № 303/3989/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15.10.2020