Справа № 826/10338/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шевченко Н.М. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Справа № 826/10338/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Степанюка А.Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Волинця І.В.,

представника відповідача Гайдая В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «В3» № від 06.04.2018 на суму 621554,00 грн. у частині відмови в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку на суму 602467,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у м. Києві при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення було порушено принцип обґрунтованості, не враховано всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення та проігноровано обов`язок щодо детального опису підстав, які призвели до несприятливих наслідків для платника податків у вигляді позбавлення права на бюджетне відшкодування.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог, апелянт наполягає на тому, що позивачем було неправомірно включено до розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2017 року від`ємне значення за вересень - листопад 2017 року.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Добродія Фудз» є платником ПДВ та користується правом на формування податкового кредиту, про що свідчить копії податкових накладних у матеріалах справи.

З метою отримання бюджетного відшкодування за 2017 рік, позивач направив ГУ ДФС у м. Києві відповідну заяву від 22.01.2018.

На підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 15.02.2018 № 2507 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Добродія Фудз» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2017 року.

За результатами перевірки складено акт № 259/26-15-14-04-01/38408485 від 19.03.2018, в якому встановлено відхилення в показниках декларації з ПДВ за грудень 2017 року на суму ПДВ 602 467,00 грн., а також від`ємне значення з ПДВ за вересень-грудень 2017 року в розмірі 19088,00 грн.

На підставі акта перевірки № 259/26-15-14-04-01/38408485 від 19.03.2018 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2018, яким встановлено відсутність у позивача права на врахування суми у розмірі 621554,00 грн. при наданні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника.

Позивач, вважаючи протиправним вказане податкове повідомлення-рішення в частині відмови позивачу в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку на суму 602467,00 грн., звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Порядком електронного адміністрування реалізації пального, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України прийнято постанову від 24.02.2016 № 113 (далі - Порядок № 113).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

У п. 201.1 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 «б» статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу (п. 200.10 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що заявлене платником ПДВ бюджетне відшкодування підлягає перевірці контролюючим органом, під час якої установлюється наявність у платника права на отримання заявленого ним бюджетного відшкодування та правових підстав для його отримання.

Водночас, у разі виявлення в ході перевірки відсутності у платника відповідного права, контролюючий орган повинен чітко визначити підставу, з якої платнику відмовлено в отриманні заявленого ним бюджетного відшкодування, навести відповідний розрахунок та обґрунтування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що спірне податкове повідомлення-рішення, крім посилання на акт перевірки, не містить жодного обґрунтування підстав, з яких позивачу було відмовлено у заявленому ним бюджетному відшкодуванні; у свою чергу, в акті перевірки встановлено включення позивачем від`ємного значення з ПДВ за вересень-листопад 2017 року у розрахунку бюджетного відшкодування за грудень 2017 року, аде жодного посилання на декларації, податкові накладні та/або інші документи, які б містили відповідний розрахунок, як стверджує відповідач, неправомірно включеного від`ємного значення акт перевірки не містить.

Разом з тим, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 з метою перевірки доводів апелянта щодо правомірності спірного ППР у нього було витребувано відповідні докази. Однак, на виконання цієї ухвали апеляційного суду податковим органом знову надано викопіювання з акта перевірки та пояснення, які не підтверджують спірні обставини.

Більш того, у судовому засіданні представник відповідача також не зміг пояснити, у чому саме полягає порушення позивачем вимог податкового законодавства та чому він не має права на отримання заявленого ним спірного бюджетного відшкодування, а натомість послався на правовідносини позивача, зокрема, з ТОВ «Інватруд», які взагалі не мають відношення до такого відшкодування.

У контексті даного питання колегія суддів зазначає, що позивач оспорює ППР лише в частині відмови йому в бюджетному відшкодуванні ПДВ на суму 602467,00 грн., що було сформовано за результатами операцій з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (договір поставки вівсяних пластівців від 30.12.2016 № 727), а не з ТОВ «Інватруд».

Доводи відповідача та його представника про те, що вівсяні пластівці, придбані позивачем у ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» були реалізовані в готовій продукції, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не наведено жодної правової підстави, яка б виключала право платника на отримання відповідного бюджетного відшкодування, а п. 200.14 ст. 200 ПК України, на який послався представник відповідача, такої підстави не містить та, навпаки, аналіз цієї норми також свідчить про недоведеність і безпідставність висновків контролюючого органу.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (стаття 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Такий правовий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Судова колегія також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04, в якому ЄСПЛ підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апелянта щодо правомірності прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2018 у частині відмови в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку на суму 602467,00 грн., необхідності його скасування в цій частині та задоволення позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: