Справа № 120/4016/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2020 р. Справа № 120/4016/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича, Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд через електронний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича (далі - відповідач 1). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації у відповіді від 03.08.2020;

- зобов`язати відповідача надати достовірну та повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, отриманого відповідачем 27.07.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся із запитом про надання інформації щодо функціональних обов`язків начальника відділу контролю (контролерів) Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» та просив надати посадову інструкцію, ПІБ цієї особи, а також інформацію про нараховані та виплачені кошти за період з 01.01.2020 по дату надання відповіді.

Листом відповідача від 03.08.2020 позивача повідомлено, що Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» не є розпорядником публічної інформації відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому у задоволенні запиту відмовлено.

Позивач вважає, протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання інформації за запит, тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Крім того, відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України.

Також позивачу запропоновано надати до суду письмові пояснення щодо процесуального питання пов`язаного із належністю Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича як відповідача у справі, оскільки розпорядниками публічної інформації щодо комунальних підприємств є самі комунальні підприємства.

19.08.2020 на адресу суду надійшли пояснення позивача щодо заміни відповідача по справі, у яких ОСОБА_1 погоджується частково із позицією суду та просить залучити другим відповідачем Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія».

Ухвалою від 26.08.2020 залучено Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» (далі - відповідач 2) до участі у справі в процесуальному статусі другого відповідача.

Копію ухвали про відкриття провадження від 17.08.2020 відповідач 1 отримав 25.08.2020, однак відзиву на позовну заяву не подав.

Копію ухвали від 26.08.2020 відповідач 2 отримав 14.09.2020.

13.10.2020 відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву в якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання про допустимість поданого відзиву, суд враховує, що ухвалою від 26.08.2020 відповідачу 2 встановлено 15 - ти денний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву.

Із тексту розписки встановлено, що копія ухвали від 26.08.2020 відповідачем 2 отримана 14.09.2020, а тому останній день строку для подання відзиву - 29.09.2020. Отже, строк для подання відзиву відповідачем 2 істотно пропущено. При цьому, про обставини, які б свідчили про поважність причин неподання відзиву у встановлений судом строк, відповідач 2 не повідомив.

Згідно ч. 5 ст. 162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Нормою ч. 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, враховуючи, що відповідачем 2 відзив у встановлений судом строк не надано без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами та не бере до уваги відзив від 13.10.2020.

Дата прийняття рішення обумовлена перебуванням судді у справі в період із 21.09.2020 по 08.10.2020 на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд встановив таке.

21.07.2020 позивач звернувся із інформаційним запитом до Вінницької міської ради, у якому просив надати інформацію щодо функціональних обов`язків начальника відділу контролю (контролерів) Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» та надати посадову інструкцію, ПІБ цієї особи, а також інформацію про нараховані та виплачені їй кошти за період з 01.01.2020 по дату надання відповіді. Крім цього позивач просив надати вказану відповідь на електронну пошту та листом (а.с.6).

Листом Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.07.2020 № К-01-59053/1-00-10 позивача повідомлено, що запитувана інформація у виконавчих органах Вінницької міської ради відсутня. Тому з метою забезпечення реалізації законних прав позивача на отримання публічної інформації, запит направлено за належністю розпоряднику публічної інформації - КП «Вінницька транспортна компанія» (а.с.7).

Листом відповідача від 03.08.2020 № 784 позивача повідомлено, що Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» не є розпорядником інформації відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому у задоволенні запиту відмовлено (а.с.8).

Позивач вважає, протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання інформації на запит, тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, суд враховує наступне.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача від 21.07.2020 був ним поданий в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу КП «Вінницька транспортна компанія» як розпорядника публічної інформації, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2-3 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Пунктом 2.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" від 29.09.2016 № 10 роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є державні, комунальні підприємства, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (ч. 4 ст. 63 ГК України).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (ч. 1 ст. 78 ГК України).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (ч. 2 ст. 78 ГК України).

Згідно ч. 3 ст. 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГК України джерелами формування майна суб`єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Судом встановлено, що Вінницька транспортна компанія є комунальним підприємством, єдиним засновником якого є Вінницька міська рада. Інформація про це міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тому, відповідно до ст. 78 Господарського кодексу України, КП «Вінницька транспортна компанія» вважається комерційним комунальним унітарним підприємством майно якого перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання.

Так, відповідно до Статуту КП «Вінницька транспортна компанія», усе майно комунального підприємства є комунальною власністю Вінницької міської об`єднаної територіальної громади в особі Вінницької міської ради та належить Вінницькій транспортній компанії на праві господарського відання (п. 4.2).

Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески власника; доходи, одержані від надання послуг, виконання робіт та від реалізації продукції, а також від інших видів фінансово - господарської діяльності; доходи від цінних паперів; банківські та інші кредити, позички, позики; поточні трансфери з бюджету Вінницької міської об`єднаної територіальної громади; капітальні трансфери з бюджету Вінницької міської об`єднаної територіальної громади; субвенції з державного та обласного бюджетів; майно придбане (набуте) в інших юридичних і фізичних осіб у встановленому чином законодавству порядку; благодійні внески, пожертвування фізичних і юридичних осіб, дари, а також майно передане за заповітом; інші джерела, не заборонені чинним законодавством України.

Основним узагальнюючим показником фінансово - господарської діяльності є прибуток.

Аналіз наведених норм та обставин справи дає підстави для висновку, що КП «Вінницька транспортна компанія» утворено органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснює свою діяльність від імені територіальної громади надаючи, у тому числі, послуги у сфері перевезень пасажирів у межах територіальної громади, що є одним із видів послуг, про які йдеться у п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Крім цього, всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності також вважаються власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

За таких обставин, враховуючи норми ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, КП "Вінницька транспортна компанія" вважається розпорядником публічної інформації стосовно інформації у сфері надання послуг із перевезень у межах територіальної громади та інформації про виплату заробітної плати працівникам Комунального підприємства, оскільки така інформація пов`язана із використанням підприємством майна, яке за своїм правовим режимом вважається комунальною власністю Вінницької міської об`єднаної територіальної громади. Виходячи із тексту запиту позивача у справі від 21.07.2020, саме вказані види інформації і стали предметом запитування.

Висновок щодо правового статусу комунального підприємства як розпорядника публічної інформації узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 по справі № 815/1216/16 та від 19.09.2019 по справі № 804/4781/17.

Отже, під час розгляду запиту позивача від 21.07.2020 КП "Вінницька транспортна компанія" вважалася розпорядником інформації та була зобов`язана надати повну і достовірну інформацію на запит.

Натомість відповідь КП "Вінницька транспортна компанія" від 03.08.2020 № 784 надана не по суті запиту позивача.

Як зазначалося, 21.07.2020 позивач звернувся до Вінницької міської ради, у якому просив надати інформацію щодо функціональних обов`язків начальника відділу контролю (контролерів) Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» та надати посадову інструкцію, ПІБ цієї особи, а також про нараховані та виплачені кошти за період з 01.01.2020 по дату надання відповіді. Також позивач просив надати вказану відповідь на електронну пошту та листом (а.с.6).

Листом Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.07.2020 № К-01-59053/1-00-10 позивача повідомлено, що запитувана інформація у виконавчих органах Вінницької міської ради відсутня. Тому запит направлено за належністю розпоряднику публічної інформації - КП «Вінницька транспортна компанія» (а.с.7).

Листом відповідача від 03.08.2020 № 784 позивача повідомлено, що Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» не є розпорядником інформації відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому у задоволенні запиту відмовлено (а.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Надавши правову оцінку обставина у справі, суд погоджується з позицією позивача, що відповідачем надано відповідь не по суті запиту, а тому такі дії кваліфікуються як неправомірна відмова в наданні інформації.

Відтак, суд доходить висновку, що заявлена позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації у відповіді від 03.08.2020 підлягає задоволенню.

Щодо способу захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача надати достовірну та повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, отриманого 27.07.2020, суд зазначає наступне.

У запиті про надання публічної інформації позивач просив надати запитувану інформацію шляхом надсилання поштового листа на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та електронного листа на е-mail ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI запит на інформацію має містити, зокрема ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.

Розділовий сурядний сполучник "або", який вживається у нормі п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI при мовному її тлумаченні, дає підстави вважати, що поєднані у тексті правової норми елементи запиту, зокрема "поштова адреса" та "адреса електронної пошти" (за її наявності) є "рівноправними" складовими запиту. Тому, закон надає запитувачу інформації право зазначити у запиті альтернативно або його поштову адресу, або адресу електронної пошти. При цьому, зазначення у запиті обох адрес не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку направити відповідь на запит і на поштову і на електронну адресу запитувача, оскільки за умови "рівноправності" обох способів отримання інформації таке буде свідчити про подвійне виконання обов`язку про надання інформації за одним запитом.

При цьому суд звертає увагу на роз`яснення, що надані у п. 11.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" де зазначено, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

У п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 роз`яснено: "частиною п`ятою статті 19 Закону № 2939-VI, зокрема, передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання відповіді на запит тільки на електронну адресу.

У разі якщо запитувач просить надати відповідь на електронну адресу, розпорядник інформації повинен з дотриманням вимог діловодства оформити лист-відповідь (поставити підпис, указати посаду, дату і номер реєстрації листа) та надіслати його у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача".

Таким чином, змістовний аналіз положень ч. 5 ст. 19 Закону № 2939-VІ дає підстави зробити висновок про можливість обрання запитувачем інформації виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання у такому разі відповіді на запит тільки на електронну адресу у сканованому вигляді за умови наявності для цього технічної можливості у розпорядника. Однак, у тому випадку коли у запиті позивача було вказано обидва способи отримання інформації, відповідач 2 вправі на власний розсуд обрати один із них. Як наслідок, у разі обрання способу надання запитуваних документів у паперовій формі, розпорядник повинен повідомити про обов`язок відшкодувати витрати на копіювання та друк документів за наявності для цього підстав.

Суд звертає увагу, що у запиті від 21.07.2020 позивач визначив одразу два способи отримання відповіді на запит, а саме шляхом надсилання поштового листа на адресу ОСОБА_1 та шляхом надсилання електронного листа на його електронну пошту.

Суд зазначає, що надання інформації альтернативно у письмовій або в електронній формі є допустимим, однак як зазначалося вище, запитувач не вправі одночасно вимагати двічі надати йому інформацію на один запит. Тому, у разі зазначення в запиті одразу двох форм (способів) отримання інформації, позивач тим самим надає відповідачу можливість вибору способу листування із ним як запитувачем інформації.

З огляду на зазначене, а також беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду цієї справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог зобов`язального характеру у спосіб зобов`язати КП «Вінницька транспортна компанія» розглянути запит позивача про надання інформації від 21.07.2020 з урахуванням висновків суду. Отже, в цій частині позовні вимоги також належить задовольнити.

Щодо позовних вимог заявлених до Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, спір виник у правовідносинах щодо розгляду Комунальним підприємством "Вінницька транспортна компанія" запиту позивача про надання публічної інформації і саме Комунальне підприємство, а не його генеральний директор вважається розпорядником інформації.

Оскільки позивач переслідує мету отримати достовірну та повну інформацію на запиту від 21.07.2020, суд дійшов висновку про те, що дії щодо надання інформації, що запитувалася згідно інформаційного запиту, отриманого відповідачем 27.07.2020, відповідно до ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI має вчиняти Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія», а тому в задоволенні позовних вимог до Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича слід відмовити.

Щодо звернення судового рішення до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Приймаючи позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкриваючи провадження у справі, судом ухвалою від 17.08.2020 віднесено адміністративну справу до категорії тих, що передбачені у п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Тому, рішення суду в частині зобов`язання КП «Вінницька транспортна компанія» розглянути запит позивача про надання інформації від 21.07.2020 з урахуванням висновків суду підлягає негайному виконанню.

Оскільки ухвалою від 17.08.2020 позивача звільнено від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» щодо неправомірної відмови в наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 21.07.2020.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 21.07.2020 з урахуванням висновків суду у цій справі.

Рішення суду в частині зобов`язання Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 21.07.2020 з урахуванням висновків суду у цій справі, допустити до негайного виконання.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценка Михайла Петровича відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач 1: Генеральний директор Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» Луценко Михайло Петрович (вул. Хмельницьке шосе, 29, м. Вінниця, 21036);

Відповідач 2: Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» Луценко Михайло Петрович (вул. Хмельницьке шосе, 29, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович