Справа № 480/2116/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2020 року Справа №480/2116/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - Гусак С.В.,
представника відповідача - Кошеленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2116/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог, -
В С Т А Н О В И В:
Вказані вимоги позивач просить визнати протиправними та скасувати, зазначаючи, що підставою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі стало перебування позивача на обліку як платника податків фізичної особи-підприємця. Однак, позивач фактично не розпочинав здійснювати підприємницьку діяльність. 18.02.2020 він припинив підприємницьку діяльність. Крім того, протягом тривалого часу вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідач своєчасно не направляв позивачу, що свідчить про порушення процедури, яка передує прийняттю вимоги, а сума боргу розрахована станом на 24.10.2019, тобто на період, який ще настав. Вважає, що такі дії відповідача призвели до утворення боргу у визначеній сумі. Також позивач зазначив, що у 2017 році з березня по вересень він був найманим працівником, за цей період внески за нього сплачував роботодавець, проте відповідач не врахував цих обставин, формуючи вимоги.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що Законом України від 06.12.2016 № 1774 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464).
Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00*12*22%).
Крім того, в зв`язку з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій » внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування. Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи - підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе СВ, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок ( абзац третій ч.8 ст.9 Закону № 2464).
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( далі Закон №2464).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Як встановлено судом, позивач з 30.03.2016 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, 18.02.2020 він припинив підприємницьку діяльність, що відображено Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25). Проте, в цей період позивач протягом березня-вересня 2017 року та з вересня 2019 року був найманим працівником, і страхові внески за цей час сплачені роботодавцем, що підтвердили в судовому засіданні сторони. За таких обставин, суд вважає, що за вказаний період страхові внески нараховані податковим органом безпідставно.
Враховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., щомісячний платіж складає 704,00 грн. (3200,00*22%). Відтак, загальна сума за березень-вересень 2017 року, що безпідставно нарахована відповідачем складає 4928 грн., тому в цій частині вимога № Ф-6215-54 У від 15.05.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.
Так само вимога і вимога №Ф-6215-54 від 07 лютого 2020 року в частині безпідставно нарахованої суми за 2017 рік підлягає скасуванню. Крім того, у 2019 році, починаючи з вересня за позивача внески також сплачував роботодавець, тому за вересень-грудень податковим органом також безпідставно проведене нарахування страхових внесків. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 - 4173,00 грн., відповідно, щомісячний платіж складає 918,06 грн. (4173,00*22%). Відтак безпідставно включена у неї заборгованість за 4 місяці 2019 року складає 3672,24 грн. Таким чином загальна сума безпідставно включеного боргу у вимогу №Ф-6215-54 складає 8600,24 грн. (3672,24 грн. +4928 грн), тому в цій частині вимога підлягає скасуванню.
При цьому посилання позивача на ту обставину, що внаслідок неналежного контролю податковим органом за сплатою страхових внесків зростав борг позивача, на думку суду не заслуговують на увагу. Так, п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Частиною 1 статті 25 цього Закону визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3,4 статті 25 Закону Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Частиною 16 ст.25 Закону визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до п.1,2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Пунктом 3 цього розділу визначено, шо органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
З огляду на викладене суд погоджується з думкою позивача про необхідність надіслання вимоги про сплату боргу платнику, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, проте це, у свою чергу, не звільняє і платника від обов`язку своєчасно здійснювати нарахування та сплату єдиного внеску. Крім того, порушення строку надіслання вимоги податковим органом не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 15.05.2019 № Ф-6215-54 У, видану ОСОБА_2 про сплату недїмки по єдиному соціальному внеску на суму 4928 грн., та податкову вимогу від 07.02.2020 № Ф-6215-54 на суму 8600,24 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 29 вересня 2020 року.

Суддя Л.М. Опімах