Справа № П/320/1193/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/1193/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 років служби в сумі 479385,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що після звільнення з військової служби він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (27 років). Однак, за результатом розгляду його звернення відповідач відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що позивач звернувся в різні дні з двома заявами про виплату одноразової грошової винагороди при звільненні та одноразової грошової винагороди у зв`язку з настанням інвалідності.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає, що оскільки він був відряджений і проходив військову службу у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, та був звільнений зі служби безпосередньо з посади, займаної на вказаному підприємстві, із залишенням на військовій службу, то одноразова грошова виплата має бути здійснена саме за рахунок коштів відповідача. При цьому, позивач вважає непереконливими посилання відповідача на одночасне подання двох заяв, оскільки до Міністерства оборони України він звертався за наданням роз`яснень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнено з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (ідентифікаційний код 19477064, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )) заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 років служби у розмірі 473188,50 грн. (чотириста сімдесят три тисячі сто вісімдесят вісім грн.50 коп.).

В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 11.10.2019 №570 підполковника ОСОБА_1 , провідного інженера електрозв`язку (старшого офіцера) відділу зв`язку, навігації, спостереження та спеціального зв`язку Українського центру планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) (а.с.10).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху від 26.11.2019 №1211/о підполковника ОСОБА_1 , провідного інженера електрозв`язку (старшого офіцера) відділу зв`язку, навігації, спостереження (ЗНС) та спеціального зв`язку Украероцентру, звільнено із займаної посади 29.11.2019 (а.с.11).

У наказі вказано, що вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 27 років 3 місяці.

Відповідно до виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України довідки від 03.12.2019 №1-24.2/7436/19 загальна сума грошового забезпечення позивача становить 35051,00 грн. (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 16.12.2019, у якій просив надати вказівки відповідним посадовим особам щодо роз`яснення та вжиття заходів стосовно не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», після звільнення з військової служби (а.с.15).

Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 27.12.2019 №0290/Т-1880/1653 повідомив позивачу, що з 01.01.2017 Міністерство оборони України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців, які звільнені з військової служби з посад, займаних у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху (а.с.16).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із заявою від 20.12.2019, у якій просив розглянути позитивно питання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст..ст.9,15 Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», після звільнення з військової служби, яка є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та спрямована на соціальну адаптацію позивача після звільнення (а.с.13).

Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявою від 21.12.2019, у якій повідомив, що згідно з рішенням МСЕК Київської ОДА КЗ КОР «Обласне бюро МСЕ» Броварська МР МСЕК (виписка АВ №00819301) від 16.12.2019 ОСОБА_1 надано статус особи з інвалідністю ІІІ групи з 16.12.2019, у зв`язку з чим просив розглянути питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (а.с.37).

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України листом від 21.01.2020 №1-23.1/512/20 повідомило позивачу, що оскільки позивачем було подано до відповідача заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби і заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, позивачу необхідно визначитись, яка із вищевказаних заяв підлягає розгляду.

Крім того, відповідач зазначив, що до Украерорух надійшов лист від Міністерства оборони України від 27.12.2019 №0290/Т-1880/1653, яким надано відповідь на заяву позивача стосовно виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідач зазначив, що станом на 21.01.2020 заяви позивача не можуть бути задоволені до з`ясування ОСОБА_1 питання щодо вибору підстави, за якою має бути виплачена одноразова грошова допомога, а у разі надходження відповідної обґрунтованої заяви її буде розглянуто в установленому порядку (а.с.14).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзаців четвертого - п`ятого пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Із наведених норм убачається, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби законодавець покладає як на Міністерство оборони України, інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, так і на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, чи були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади.

У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов`язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.

Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з пунктом 14 цього Порядку одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року №1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Підприємства, здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій».

При цьому фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій» виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно з статтею 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення, зокрема, входять одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, видатки на її виплату здійснюються за кодом 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Отже, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємстваіз залишенням на військовій службі, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства.

У зв`язку з цим. суд вважає, що Міністерство оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та не несе відповідних зобов`язань зі здійсненням таких видатків.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 03.06.2014 у справі №21-158а14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 39493090), від 07.10.2014 у справі №21-398а14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 41019514) та Верховним Судом у постанові від 19.07.2019 у справі №2а-5473/12/0170/21 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83142517).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги має бути здійснена саме Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України заяву про виплату одноразової грошової допомоги при звільнені від 20.12.2019 та заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби від 21.12.2019.

Відповідач листом від 21.01.2020 №1-23.1/512/20 повідомив позивачу про необхідність вибору підстави, за якою ОСОБА_1 має бути здійснена виплата одноразової грошової допомоги.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вимогами чинного законодавства передбачено, що позивач за його вибором має право на отримання лише одного виду одноразової грошової допомоги, тому позивачу було запропоновано визначитись, яку саме грошову допомогу він хоче отримати, і в разі надходження від нього відповідної обґрунтованої заяви її буде повторно розглянуто в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.12.2019 про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та із заявою від 21.12.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до частини сьомої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Отже, у разі наявності у особи права на отримання одночасно одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності через захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, передбачене Законом №2011-ХІІ, та одноразової грошової допомоги, передбаченої іншим нормативно-правовим актом, то здійснюється виплата лише одного виду одноразової грошової допомоги за вибором особи.

При цьому вказана норма не містить жодних застережень щодо виплати різних видів грошової допомоги, передбачених одним нормативно-правовим актом, тобто Законом №2011-ХІІ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я передбачено статтею 15 Закону №2011-ХІІ, а право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності через захворювання, пов`язане із проходженням військової служби - статтею 16 Закону №2011-ХІІ.

Отже, оскільки одноразова грошова допомога у зв`язку зі звільненням зі служби за станом здоров`я та одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності через захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, встановлені одним нормативно-правовим актом, суд вважає, що у разі наявності у особи права на одночасне отримання вказаних видів одноразової грошової допомоги, така особа не зобов`язана обирати лише один вид грошової допомоги, як того вимагає стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ, оскільки виплата вказаних видів грошової допомоги здійснюється особі в рамках одного Закону незалежно одна від одної.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач дійшов помилкових висновків щодо того, що позивачу має бути нарахований лише один вид одноразової грошової допомоги за його вибором.

Крім того, враховуючи календарну черговість надходження заяв, відповідач спочатку мав вирішити питання щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача від 20.12.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням зі служби за станом здоров`я, на момент подання якої не існувало факту подання другої заяви від 21.12.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності через захворювання, пов`язане із проходженням військової служби. Отже, зазначені обставини (подання двох заяв про виплату ОГД) могли бути покладені відповідачем в якості підстави для відмови у задоволенні виключно другої заяви, яка була подана пізніше.

У позовній заяві позивач зазначив що сума одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, яка має бути стягнута з відповідача, становить 479385,00 грн.

Відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 03.12.2019 №1-24.2/436/19 загальна сума грошового забезпечення позивача становить 35051,00 грн., а вислуга років позивача становить 27 років.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, який має бути виплачений позивачу, складає 473188,50 грн. (35051,00 грн. х 50% х 27), тобто позивач допустив арифметичну помилку під час розрахунку розміру допомоги.

На підставі вище зазначеного, колегі суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь позивача одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 473188,50 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль