Справа № 400/544/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2020 р. № 400/544/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Ісламова І.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський тепловозоремонтний завод", вул. Знаменська, 16-А,Миколаїв,54037
до:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2019 № 2, № 2, № 2,

За участю:

Від позивача: Федорчак О.І.

Від відповідача: Слюсаренко О.В.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» звернулось до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області з вимогами визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 22.01.2019, №2 від 22.01.2019 та №2 від 22.01.2019.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ним ведеться господарська діяльність відповідно до вимог законодавства, всі податки нараховуються та сплачується у повному обсязі. Під час перевірки відповідач за надуманими підставами нарахував податкові зобов`язання та штрафні санкції, з яким позивач не погоджується.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Послався на те, що порушення податкового законодавства обґрунтувані актом перевірки від 27.11.2018.

Більш детально позиції сторін викладені нижче щодо кожного факту порушення окремо.

Суд розглянув справу в порядку загального провадження в судовому засіданні за участю сторін. В судовому засіданні 29.09.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст судового рішення підписано 09.10.2020.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» зареєстрований юридичною особою 03.11.2014. Основним видом діяльності товариства є ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів.

Товариство веде господарську діяльність на промисловий площадці за адресою м. Миколаїв, вул. Знаменівська, 16-а, яку орендує у ТОВ «Промисловий транспорт».

В період з 24.10.2018 по 20.11.2018 спеціалістами ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод», за результатами якої складено Акт від 27.11.2018 №2853/14-29-14-02/39471500.

Під час перевірки податківці дійшли висновку щодо порушення ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 ст.134, ст.135 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 234588 гривень, порушення п.185, ст.185, ст.187, ст.189, 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 493456 гривень, не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі зведені податкові накладні, в яких платник податку повинен був визначити податкові зобов`язання по податку на додану вартість 118833,33 гривень.

22.01.2019 на підставі акту перевірки від 27.11.2018, уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївській області прийняти податкові повідомлення-рішення №2 про збільшення ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 293235 гривень, №2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 616820 гривень, №2 про застосування штрафу за не реєстрацію податкових накладних на суму 118833,33 гривень.

Суд досліджував аргументи, докази та заперечення сторін стосовно кожного факту окремо.

04.04.2017 ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» уклав договір поставки №04/2017-1 з ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» на придбання паливного насосу Д.42.11спч.

07.04.2017 ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» виписало товарну накладну на постачання позивачу паливного насосу на загальну суму 7675 гривень.

ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» розрахувалось з постачальником у безготівковій формі.

ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» виписало на адресу покупця податкову накладну на податок на додану вартість на суму 1279,17 гривень.

Зазначені суми ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» врахувало у власному податковому обліку в якості витрат та податковому кредиту.

Під час перевірки контролюючий орган поставив під сумнів реальність та товарність зазначеної господарської операції, оскільки контрагент позивача ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» має сумнівну податкову репутацію, не подає податкову звітність, не знаходиться за місцем знаходження, не має власних трудових, фінансових, матеріальних ресурсів для ведення господарської діяльності, має у постачальниках підприємства з ознаками фіктивності, відповідно до відомостей з ЄДРН не придбавав паливного насосу, а також податковою міліцією м. Дніпро розслідується кримінальне провадження за ч.1 ст.205 КК України за фактом створення ТОВ «МЕТЕР-ГРУП».

Також, контролюючий орган послався на ту обставину, що у ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» відсутня товарно-транспортна накладна на перевезення насосу.

Відповідно ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю, постачання послуг, ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України, постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов`язкові реквізити.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару із з`ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб`єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Досліджуючи реальність та товарність цих договорів, відповідно до роз`яснення Вищого адміністративного суду України викладеного у листі № 742/11/13-11 від 02.06.11 суд вважає, що саме за цими господарськими операціям будь-яких інших документів, ніж ті які були надані позивачем (договори, товарні накладні, податкові накладні, платіжні доручення), бути не може.

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів щодо правовідносин ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» з його контрагентом ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки, є поверховими, бездоказовими та передчасними.

Всі претензії до зазначених контрагентів носять загальний, абстрактний та неконкретний характер.

На переконання суду, якщо податковий орган мотивує своє рішення про позбавлення платника податків права на віднесення сплачених постачальникам коштів до податкового кредиту та витрат тим, що, на його думку, відбулася фіктивна операція по штучному нарощуванню цих показників, то цьому повинна передувати доведеність цієї діяльності платника податків або його контрагентів у порядку кримінального судочинства.

Посилання відповідача на звернення до правоохоронних органів та відкриття з цього приводу кримінального провадження не може вважатися належним доказам протиправності дій ТОВ «МЕТЕР-ГРУП», оскільки відповідно до ст.214 КПК України це безумовний обов`язок правоохоронців. Жодних правових висновків, про наявність складу злочину чи винуватість певних осіб, факт внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування не свідчить.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України належним способом доказування зазначених обставин може бути лише вирок суду, який набрав законної сили. Але такого документу відповідачами не надано.

Вирок суду або інший документ, ухвалений в порядку кримінального судочинства, стосовно посадових осіб ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» за фактом фіктивного підприємництва ст.ст.205, 205-1 КК України відповідачем не надано.

Крім того, суд враховує з цього приводу правову позицію Верховного Суду, яку ним висловлено у постанові від 20.02.18 по справі №826/6280/13-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72338874) - посилання контролюючого органу на постанову про порушення кримінальної справи відносно контрагента позивача обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки вказані документи не містять встановлених обставин, які б свідчили про невиконання цим підприємством своїх договірних зобов`язань за господарськими операціями саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій та перебільшує юридичне значення власних Актів про неможливість проведення зустрічних перевірок, інформації отриманої з податкової звітності підприємств контрагентів, власних електронних баз, відомостей Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України та інших джерел.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнанні фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» з його контрагентом ТОВ «МЕТЕР-ГРУП», станом на час виконання договорів з позивачем були зареєстровані в якості платника податку на додану вартість, мали індивідуальні податкові номери, податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» з його контрагентом ТОВ «МЕТЕР-ГРУП» мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

У такому разі Державна фіскальна служба та її органи не мають права заперечувати можливість формування податкового кредиту за рахунок цих підприємства, без достатніх для цього підстав.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового обліку покупцем та його зобов`язань зі сплати податків.

Чинним законодавством України не встановлено обов`язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.

Надаючи правову оцінку посиланням податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідних умов (складських приміщень, транспортних засобів та іншого майна), які економічно необхідні для здійснення діяльності з поставки товару (виконання робіт, надання послуг), колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на декларування витрат в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В свою чергу, податковий орган не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність визначення відповідачем позивачу донарахувань за зазначеним фактом.

Податкове повідомлення-рішення №2 необхідно визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання на суму 1151 гривень та 287,75 гривень штрафу.

Податкове повідомлення-рішення №2 необхідно визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання на суму 1279 гривень та 319,75 гривень.

14.12.2015 ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» уклало договір підряду з ООО «Вагоностроительная компания» (Грузія), відповідно до якого позивач зобов`язаний здійснити капітальний ремонт тепловозу ЧМЄ-3 у кількості 3 штук.

Замовник проводив розрахунки з позивачем за цим контрактом у доларах США.

Відповідно до 6 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193, сума авансу (попередньої оплати) в іноземній валюті, одержана від інших осіб у рахунок платежів для поставлення готової продукції, інших активів, виконання робіт і послуг, при включенні до складу доходу звітного періоду перераховується у валюту звітності із застосуванням валютного курсу на початок дня дати одержання авансу. У раз одержання від покупця авансових платежів в іноземній валюті частинами та відвантаження частинами покупцеві немонетарних активів (робіт, послуг) дохід від реалізації активів (робіт, послуг) визнається за сумою авансових платежів із застосуванням валютних курсів, виходячи з послідовності одержання авансових платежів.

Відповідно до зазначених вимог, ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» повинен був при включенні до складу доходу звітного періоду перерахувати отримані платежі від ООО «Вагоностроительная компания» у доларах США у гривню на початок дня одержання авансу.

Під час перевірки контролюючим органом було встановлено, що ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» невірно визначав курс долара США до гривні, у зв`язку з чим обраховано відхилення на суму 710724,75 гривень (Додаток 7 до акту перевірки, арк.спр.207).

Разом з тим, перевіркою в судовому засіданні розрахунків зроблених у Акті, встановлено, що використані ревізорами дані про курс валют не відповідають дійсності.

Так, у Додатку 7 зазначено, що курс валюти станом на 10.05.2016 дорівнював 29,89 гривень, натомість відповідно до відомостей с офіційного сайту НБУ (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=10.05.2016&period=daily) курс на цю дату дорівнював 25,16 гривень. Аналогічним чином, не відповідають курс використаний ревізорами за 17.05.2016 29,62 гривень, який насправді був 25,39 гривень,

Відповідачем не було надано пояснень використання ревізорами курсів значно вищих за офіційний курс НБУ.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про відхилення у податковому обліку позивача доходів від курсових різниці на суму 710724,75 гривень за 2016 рік не відповідають фактичним обставинам справи.

Позов в цій частині належить задовольнити, а податкове повідомлення-рішення №2 визнати частково протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання на суму 127930 гривень та 31982,50 гривень штрафу.

Актом перевірки встановлено безпідставне формування податкового кредиту, сума якого не підтверджується первинними бухгалтерськими та розрахунковими документами.

У серпні 2017 року від постачальника ТОВ «Промисловий транспорт» отримано послуг оренди, відшкодування витрат на комунальні послуги на загальну суму 256871,33 гривень, у т.ч. ПДВ 42811,89 гривень. Крім того, у серпні 2017 року ТОВ «Промисловий транспорт» здійснив постачання на адресу ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» тепловозів на загальну суму 4080000 гривень, у т.ч. ПДВ 680000 гривень.

Станом на 31.08.2017 року кредиторська заборгованість складала 4835557,96 гривень. Відповідно до банківських виписок оплата у серпні 2017 року здійснювалась з призначенням платежу виключно оплати за послуги за договором від 01.03.2017.

Ревізорами обраховано, що відповідно до бази даних Єдиного реєстру податкових накладних за серпень 2017 року ТОВ «Промисловий транспорт» зареєстровано податкових накладних на загальну суму 1542811,89 гривень, у т.ч. ПДВ 1946311,90 гривень.

Відхилення, на думку контролюючого органу, склало 1941000,12 гривень, у т.ч. ПДВ 323500,02 гривень. З цього зроблено висновки про те, що ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» безпідставно завищено податковий кредит у серпні 2018 року на суму 323500 гривень, що не підтверджено первинними та розрахунковими документами.

Натомість під час судового засідання позивачем надані пояснення та документи, що під час зазначених розрахунків ревізорами не було враховано, що факт придбання тепловозу ТГМ-4 №2811 від ТОВ «Промисловий транспорт» за ВН№56 від 22.08.2017 на загальну суму 1341000 гривень, в т.ч. ПДВ 223500 гривень, який до моменту його придбання знаходився на обліку ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» в якості орендованого транспортного засобу і враховувався в бухгалтерському обліку на забалансовому рахунку 01 «Орендовані необоротні активи».

Також, позивачем надано Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 22.08.2017 №2 до податкової накладної від 22.08.2017 №5, якою зняти обсяги постачання за послугою оренда майна від ТОВ «Промисловий транспорт» на суму 2009166,70 гривень, та збільшено на цю суму за номенклатурою від купівлі-продажу тепловозу ТГМ-4.

Причини неврахування зазначеного розрахунку коригування під час перевірки, відповідачем залишилися непоясненими.

Відповідно до ст.77 КАС України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позов в цій частині належить задовольнити, а податкове повідомлення-рішення №2 визнати частково протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання на суму 323500 гривень та 80875 гривень штрафу.

В серпні 2017 ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» придбав у ТОВ «Агро-юг-сервіс» жир у кількості 23000 кг на загальну суму 713000 гривень, у т.ч. ПДВ 118833 гривень.

Суму 118833 гривень, ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» врахував у податковому обліку, в якості податкового кредиту за серпень 2017 року.

Під час перевірки, контролюючий орган поставив під сумнів можливість позивача формувати податковий кредит на зазначену суму, оскільки використання жиру у господарської діяльності товариство не доведено.

Відповідач зазначає, що жир рослинний, придбаний позивачем у ТОВ «Агро-юг-сервіс», виробляється на основі рафінованих дезодорованих рослинних олій, використовується у мережі громадського харчування і в домашній кулінарії, і жодним чином не пов`язаний з машинобудуванням та ремонтом тепловозів.

Позивач пояснив, що жир придбавався для використання в якості палива для обігріву робітничих приміщень. На балансі товариство дійсно немає печей, котельних та ін., оскільки зазначені пристрої належать ТОВ «Промисловий транспорт», у якого ТОВ «Миколаївській тепловозоремонтний завод» орендує цілісний майновий комплекс, на базі якого здійснює господарську діяльність. На підтвердження наявності пічки позивачем надано фотодоказ (арк.спр.202).

Відповідно ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю, постачання послуг, ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України, постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до п.201.10. ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Оскільки податкові накладні ТОВ «Агро-юг-сервіс» були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних після 01.07.2017, а також, враховуючи, що придбаний жир використовувався для обігріву промислових приміщень, позивач мав право на врахування сплачених за нього коштів до податкового кредиту.

Позов в цій частині належить задовольнити, а податкове повідомлення-рішення №2 визнати частково протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання на суму 118833 гривень та 29708,25 гривень штрафу, а також податкове повідомлення-рішення №2.

Щодо решти порушень викладених в Акті перевірки (донараховано доходів від надання транспортно-експедиційних послуг на адресу ТОВ «Торговий дім НТРЗ», донараховано доходів у вигляді відсотків по депозиту, які не відображено у складі доходів, донараховано доходів від курсової різниці, які не відображено у складі доходів, зменшено податковий кредит по рядку 12.1 Декларацій, який не підтверджено митними деклараціями), та які стали підставою для нарахування грошових зобов`язань у податкових повідомлення-рішення №2 на суму 105507 гривень податкового зобов`язання та 26376,25 гривень штрафу, №2 на суму 49844 гривень податкового зобов`язання та 12461 гривень штрафу, то представник позивача в судових засіданнях, зазначені порушення з боку ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» визнав, та не надав жодного аргументу на спростування обставин, зазначених у Акті перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлення-рішення №2 на суму 105507 гривень податкового зобов`язання та 26376,25 гривень штрафу, №2 на суму 49844 гривень податкового зобов`язання та 12461 гривень штрафу.

Позов задовольнити частково.

Сплачена позивачем сума судового збору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 14 542,08 грн.

Разом з цим, виходячи із сум грошового зобов`язання, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, які підлягають скасуванню за цим рішенням, розмір судового збору, який вішкодовується позивачу, становить 9743,20 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський тепловозоремонтний завод" (вул. Знаменська, 16-А,Миколаїв,540) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,549) задовольнити частково.

2. Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області №2 від 22.01.2019 в частині визначення ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 129081 гривень та штрафу на суму 32270,25 гривень.

3. Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області №2 від 22.01.2019 в частині визначення ТОВ «Миколаївський тепловозоремонтний завод» податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 443612 гривень та штрафу на суму 110903 гривень.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області №2 про визначення ТОВ ««Миколаївський тепловозоремонтний завод» штрафу на суму 59416,67 гривень.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,549) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський тепловозоремонтний завод" (вул. Знаменська, 16-А,Миколаїв,540) судові витрати в розмірі 9743,20 (дев`ять тисяч сімсот сорок три грн двадцять коп) гривень.

7. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 09.10.2020.