Справа № 308/8345/20
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8345/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Крегул М.М., за участю секретаря судового засідання Ковач В.Ю., представника позивача адвоката Коваль Р.М., представника відповідача Котубей О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Упраління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, в особі інспектора Рушака Ігоря Васильовича, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 748870 від 12 серпня 2020 року, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 12.08.2020 року близько об 11 год. 00 хв., він рухався на автомобілі марки «Мерседес Бенс» д.н.з. НОМЕР_1 , автодорогою «Рахів-Ужгород», через с. Залужжя, Закарпатської області. Попереду нього рухався інший автомобіль на малій швидкості, меншій 40 км/год, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 почав його обгін та через те, що на зустрічній смузі з`явився інший автомобіль, який рухався йому на зустріч, був змушений, для завершення маневру, збільшити швидкість свого автомобіля до 60 км/год. Після завершення обгону, ОСОБА_1 , зайняв свою смугу і почав зменшувати швидкість до дозволеної, після чого, був зупинений працівниками патрульної поліції. Працівникам поліції ОСОБА_1 пояснив, що правил дорожнього руху не порушував, а незначне прискорення ним швидкості, було допущено з метою уникнення зіткнення з іншим автомобілем. Після цього, працівниками патрульної поліції, винесли відносно нього постанову серії НК №748870 про адміністративне правопорушення, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за порушення п.12.4 ПДР України. Однак, позивач вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки, така винесена з порушенням ст. 258 КУпАП, на місці зупинки, без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Інспектором поліції Рущак І.В. під час винесення постанови не дотримано вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, не зазначено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не взяті до уваги його заперечення. Позивач зазначає, що жодного правопорушення він не вчиняв. Тому, просить суд скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити.
Від представника ОСОБА_2 від 08.09.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте, не надав жодного доказу на її підтвердження, дії працівників поліції вважає правомірними, а постанову законною.
14.09.2020 року позивачем подана відповідь на відзив, у якомум просить суд позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.
Представник позивача адвокат Коваль Р.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача Котубей О.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстави викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представника позивача Коваль Р.М., представника відповідача Котубей О.В., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Як встановлено судом, 12.08.2020 року інспектором батальйону УПП у Закарпатській області, Рущак І.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 748870, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, зокрема за порушення вимоги п. 12.4 ПДР, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч.1ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжкам.
Згідно ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. При цьому, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор УПП, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.
Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, вказує, що при винесенні постанови, інспектором не були взяті до уваги його пояснення.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що 12.08.2020 року об 11 год. 04 хв. на а.д. Н08 км 15 с. Заріччя, ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі «Mersedes Bens», н.з. НОМЕР_2 зі швидкістю 97 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 47 км., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam LTI 000647.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно ПДР України початок та кінець населеного пункту відображаються дорожніми знаками 5.45, 5.46 відповідно.
Водночас , у оскаржуваній постанові відсутні будь які дані та належні докази на підставі яких відповідачем зроблено висновок, що рух транспорту на даній ділянці дороги заборонений зі швидкістю 97 км/год., інспектором не надано суду доказу, яким би стверджувалось ті обставини, що транспортний засіб «Mersedes Bens», н.з. НОМЕР_2 , рухався саме в зоні дії вказаного дорожнього знаку.
З матеріалів справи вбачається, що відсутні докази фото чи відео матеріалів щодо знаходження дорожніх знаків 5.45, 5.46 ПДР України на даній ділянці дороги, а тому, сама фіксація транспортного засобу на дорозі зі швидкістю 97 км/год. без співставлення його з дорожніми знаками не може свідчити про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, зазначених п.12.4 ПДР.
Посилання ж інспектора поліції Рущак І.В. , яким складено оскаржувану постанову, що даний транспортний засіб рухався в населеному пункті також не підтверджено жодним доказом, оскільки, з доданих представником відповідача Котубей О.В. суду фотоматеріалів не вбачається, що транспортний засіб «Mersedes Bens», н.з. НОМЕР_2 , рухався в межах населеного пункту.
У судовому засіданні встановлено, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI TruCAM cерійний номер НОМЕР_3 .
Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-МІ/1 -2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.
Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому:
- п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр);
- п.2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.
Під час дії вищевказаного Положення , наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокрема УЗ 197-12.
Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №ІІА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та аналізу норм законодавства, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим, а тому, постанова серії ДПО18 № 748870 від 12.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, підлягає до скасування, а провадження по адміністративній справі підлягає закриттю.
На підставі ч. 1 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 77, 210, 241, 243, 294-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 748870 від 12 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення складено та проголошено 13.10.2020 року о 16 год. 35 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул