Справа № 380/3975/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3975/20 пров. № А/857/10144/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Пендерецький В.І.;

від відповідача - Волошин О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг» до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування наказу щодо проведення документальної планової виїзної перевірки (суддя суду І інстанції: Коморний О.І., час та місце ухвалення судового рішення: 12 год. 29 хв. 05.08.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту судового рішення: 10.08.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 05.08.2020р. залишено на підставі ч.3 ст.123 КАС України без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Оптімал Трейдінг» до Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування наказу щодо проведення документальної планової виїзної перевірки (а.с.43-44).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ТзОВ «Оптімал Трейдінг», який в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду (а.с.75-77).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем оскаржуються дії працівників податкового органу, що були спрямовані на виконання наказу ГУ ДПС у Львівській обл. № 3265 від 29.05.2019р. В допуску до проведення виїзної документальної планової перевірки працівникам відповідача відмовлено через невідповідність наданих ними документів положенням п.81.1 ст.81 Податкового кодексу /ПК/ України.

З моменту одержання відповіді на адвокатський запит позивачу стало відомо не лише про протиправність дій, спрямованих на виконання наказу контролюючого органу, а й про відсутність підстав для винесення наказу ГУ ДПС у Львівській обл. № 3265 від 29.05.2019р. Такі відомості не є загальнодоступними, не оприлюднюються відповідачем та про їх існування позивач не знав і не міг знати до моменту отримання відповіді на адвокатський запит.

Відповідачем ГУ ДПС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній судовій практиці по наведеній категорії справ (а.с.103-105).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, предметом розгляду у зазначеній справі є визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівській обл. (правонаступником якого є ГУ ДПС у Львівській обл.) № 3265 від 29.05.2019р.

Оскаржуваний наказ контролюючого органу отриманий ТОВ «Оптімал Трейдінг» 03.06.2019р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.60).

Із позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівській обл. № 3265 від 29.05.2019р. позивач ТзОВ «Оптімал Трейдінг» звернувся до суду 25.05.2020р.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач покликається на те, що про відсутність правових підстав для видачі оскаржуваного наказу позивачу стало відомо 20.05.2020р., тобто, після отримання відповіді ГУ ДПС у Львівській обл. № 21219/10/05.11-15 від 19.05.2020р. на адвокатський запит № 1 від 06.05.2020р. щодо отримання засвідченої копії інформаційно-аналітичної довідки про діяльність підприємства ТзОВ «Оптімал Трейдінг», котра складалася у зв`язку з включенням ТзОВ «Оптімал Трейдінг» до плану-графіка перевірок на 2019 рік, та письмової довідки про конкретні критерії ризиковості, які були встановлені в діяльності ТзОВ «Оптімал Трейдінг» (а.с.12-17).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ № 3265 від 29.05.2020р. позивачем отримано 03.06.2019р.

Звернення до суду з позовом про той самий предмет, але з інших підстав має відбуватися у межах строків звернення до суду - шість місяців, який є цілком достатнім для реалізації позивачем свого права на судовий захист.

Подання попереднього позову до суду про той самий предмет, але з інших підстав, не перериває та не зупиняє перебіг строку звернення до суду.

При цьому суд визнав безпідставними покликання позивача, на той факт, що про порушення своїх прав останній дізнався з відповіді на адвокатський запит, оскільки сам адвокатський запит від 06.05.2020р. також надісланий до контролюючого органу через рік після отримання оскаржуваного наказу.

В оскаржуваному наказі як на підставу його прийняття чітко вказано про призначення перевірки згідно із затвердженим ДФС України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік.

Отже, про порушення своїх прав через включення в план-графік перевірок позивач міг і мав можливість дізнатися із змісту оскаржуваного наказу № 3265 від 29.05.2019р. та жодним чином не був позбавлений права у межах строків звернення до суду звернутися з позовом до суду про оскарження наказу з підстав протиправного включення позивача в план-графік перевірок, як і права змінити чи доповнити підстави позову в справі № 1.380.2019.004679.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

За змістом ч.ч.1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, приписи ч.2 ст.44 КАС України покладають на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як уже зазначено, частина перша ст.122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є ПК України.

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 ст.56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Комплексний аналіз чинного правового регулювання свідчить про те, що спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування наказів контролюючих органів на проведення перевірок нормами ПК України не визначені, тобто, останні не врегульовують спірне в цій справі питання.

Отже, згідно діючого правового регулювання накази контролюючих органів на проведення перевірок оскаржуються в судовому порядку в строки, які визначені КАС України.

Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується учасниками справи, наказ ГУ ДФС у Львівській обл. № 3265 від 29.05.2019р. про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Оптімал Трейдінг» отримало 03.06.2019р.

У вересні 2019 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ДФС у Львівській обл. про визнання протиправними дій працівників ГУ ДФС у Львівській обл., які були спрямовані на виконання наказу № 3265 від 29.05.2019р., а саме: прибуття на перевірку працівників відповідача без наявності дійсних посвідчень та одночасне ухилення від прибуття на перевірку всіх осіб, зазначених в наказі № 3265 від 29.05.2019р. Зважаючи на протиправність зазначених дій, просив скасувати зазначений наказ контролюючого органу (справа № 1.380.2019.004679).

За результатами судового розгляду справи № 1.380.2019.004679 в судах першої й апеляційної інстанціях в задоволенні позову ТзОВ «Оптімал Трейдінг» відмовлено (а.с.58-59).

В подальшому, як зазначає позивач в доводах поважності причин пропуску строку звернення до суду, після отримання відповіді ГУ ДПС у Львівській обл. № 21219/10/05.11-15 від 19.05.2020р. на адвокатський запит № 1 від 06.05.2020р. про отримання засвідченої копії інформаційно-аналітичної довідки щодо діяльності підприємства ТзОВ «Оптімал Трейдінг», котра складалася у зв`язку з включенням ТзОВ «Оптімал Трейдінг» до плану-графіка перевірок на 2019 рік, та письмової довідки про конкретні критерії ризиковості, які були встановленні в діяльності ТзОВ «Оптімал Трейдінг», позивачу 20.05.2020р. стало відомо про відсутність правових підстав для видачі оскаржуваного наказу.

25.05.2020р. ТзОВ «Оптімал Трейдінг» повторно звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування наказу ГУ ДФС у Львівській обл. № 3265 від 29.05.2019р. з підстав, відмінних від тих, що зазначалися у справі № № 1.380.2019.004679.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звернення до суду з позовом про той самий предмет але з інших підстав має відбуватися у межах, встановлених законом строків звернення до суду - шість місяців, який є цілком достатнім для реалізації позивачем свого права на судовий захист.

Подання попередньо позову до суду про той самий предмет, але з інших підстав, не перериває перебіг строку звернення до суду та не зупиняє перебіг строку звернення до суду.

Отже, оцінюючи відсутність обставин, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції надав вірну оцінку та провів об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів, та прийшов до переконливого висновку про те, що позивач за таких обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду, однак допустив необґрунтоване зволікання, яке унеможливлює і не виправдовує втручання у принцип юридичної визначеності стосовно виниклих правовідносин.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998р., зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001р. зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016р. у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в ч.2 ст.122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого ст.77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення прав можна було отримати раніше.

Звідси, в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для залишення позовної заяви ТзОВ «Оптімал Трейдінг» без розгляду на підставі ч.ч.3 і 4 ст.123 КАС України, оскільки ним не дотриманий строк звернення до суду із розглядуваним позовом, а наведені в його заяві причини пропуску строку визнані неповажними, через що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, судом першої інстанції наведені достатні і вагомі підстави для залишення позовної заяви ТОВ «Оптімал Трейдінг» без розгляду. При цьому, правильно визнано безпідставними покликання позивача, про те, що про порушення своїх прав останній дізнався з відповіді на адвокатський запит, оскільки сам адвокатський запит від 06.05.2020р. також надісланий до контролюючого органу через рік після отримання оскаржуваного наказу

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ТзОВ «Оптімал Трейдінг».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі № 380/3975/20 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 15.10.2020р.