Справа № 654зп-20/160
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
15 жовтня 2020 р.Справа №654зп-20/160

Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника позивача Бровко О.О..
представник відповідача не з`явився (повідомлений належним чином)
07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, у якій заявник просить зупинити дію пункту 3 рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» до набрання законної сили рішенням суду по справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що заявник зареєстрований та проживає у місті Дніпрі, є водієм та постійно користується платними парковками.
Так, рішення Дніпропетровської міської ради №90/60 було прийнято без дотримання процедури, встановленої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарювання», оскільки від дати оприлюднення проекту до дати прийняття минуло всього лише 5 календарних днів.
Пунктом 3 оспорюваного рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» прийняте з очевидними порушеннями, яке, на думку заявника, має очевидні ознаки протиправності та порушує права позивача, з якого вимагають сплати за паркування, тому заявник вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову як зупинення дії пункту 3 оспорюваного рішення до набрання законної сили рішенням суду по справі.
Також, на думку заявника, рішення Дніпровської міської ради № 90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» безпосередньо впливають на права заявника, інтереси та обов`язки, оскільки останній вимушений сплачувати за паркування згідно з тарифами, встановленими в оскаржуваному рішенні, проте, рішення є регуляторним актом та має очевидні ознаки протиправності, що порушує права заявника як водія, який користується платними правками.
Представником Дніпровської міської ради надані до суду заперечення проти заяви про забезпечення позову, в яких останнім зазначено, що рішення Дніпровської міської ради №90/60 від 02.09.2020 року не є регуляторним актом, оскільки стосується одного адміністративного органа та одного суб`єкта господарювання і не зачіпають інтереси інших органів та суб`єктів господарювання.
Пункт 3 рішення спірного рішення є тимчасовим та не встановлює, не скасовує, не змінює норми права, не регулює господарські відносини між суб`єктами господарювання, не регулює адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.
За інформацією інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради було зафіксовано з 27.08.2020 року по 31.08.2020 року 2252 випадків порушення правил дорожнього руху, з 01.09.2020 по 22.09.2020 було зафіксовано 4051 грубих порушень правил дорожнього руху, за порушення у кількості 12 507 було складено попередження.
Тобто зупинення дії рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60 в частині п. 3 призведе не тільки до неодержання місцевим бюджетом коштів, які зростатимуть щоденно та призведуть до порушення визначальних матеріальних погреб суспільства, територіальної громади міста Дніпра, тобто будуть порушені інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм, а й до більш масштабного транспортного колапсу у м. Дніпро, що допустити неможливо.
У задоволенні заяви про забезпечення позову просив відмовити.
Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримав доводи, вказані в заяві про забезпечення позову, заяву про забезпечення позову просили задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Положеннями ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє зробити висновок, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Для задоволення судом заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви належними та допустимими доказами та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§40).
Зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У свою чергу, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У даному випадку, заявник ще не звертався до суду з позовом про визнання протиправним п. 3 рішення Дніпропетровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі», проте, у заяві про забезпечення позову (поданої до подання позову) заявник просить зупинити пункт 3 рішення Дніпропетровської міської ради № 90/60 до набрання законної сили рішення суду у справі.
Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Проаналізувавши обставини, викладенні у заяві про забезпечення позову, та додані до неї документи, суд не вбачає у даному випадку наявних очевидних ознак протиправності пункту 3 рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі», а встановлення протиправності оскаржуваного заявником рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Встановлення протиправності чи обґрунтованості оскаржуваного рішення відповідача можливе шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження судом всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
При цьому судом враховується, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено аргументів, які б свідчили про можливі ускладнення чи унеможливлювали виконання рішення суду в майбутньому.
Крім того, встановити, до якого з понять «нормативно-правовий акт» чи «регуляторним актом» «нормативно-правовий акт» чи «регуляторним актом» відноситься пункт 3 рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60 «Про деякі питання щодо організації паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» буде можливим під час розгляду справи по суті.
Заявником не доведено та судом не встановлено, чи взагалі оскаржуваним рішенням завдана будь-яка шкода заявнику.
Надані позивачем в обгрунтування заяви про забезпечення, як факт дії спірного п.3 рішення, квитанції про сплату паркування у розмірі 15 грн. за годину, датовані 02.09.2020 року, оцінюються судом критично, оскільки п.3 рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 90/60, яке просить зупинити заявник, встановлено оплату за паркування у розмірі 10 грн.
Таким чином, у суду відсутні належні та допустимі докази того, що вказані квитанції видані на підставі п.3 спірного рішення. Інших доказів суду не надано.
Дослідивши наведені у заяві про забезпечення позову аргументи, оцінивши обставини справи, суд зробив висновок, що заявником не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин, з якими позивач пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову.
З огляду на зазначене вище суд робить висновок, що відсутні передбачені ч.1 ст.150 КАС України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складено 16.10.2020 року

Суддя С.В. Ніколайчук