Справа № 260/1545/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1545/19 пров. № А/857/3278/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі №260/1545/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Миккуляк П.П., час ухвалення - 09.31 год., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 28.01.2020 р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.09.2019 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що службовими особами відповідача було проведено документальну невиїзну перевірку за результатами якої складено Акт від 30.08.2019 р. №Н0014/9/07-16-13-05/ НОМЕР_1 в якому зазначено, що позивачем порушено: - ст.257, ч.1 ст.270. ст.281, п.2 ч.292, ч.1 ст.300 МК України, Закону України від 19.09.2013 р. «Про митний тариф України» поняття преференційного походження оформлення товарів згідно Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014р., в результаті чого було занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за МД типу ІМ 40 ДЕ від 16.02.2018 р. №UAЗ05160/2018/004299, на суму 5325,56 грн.; п.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД типу ІМ 40 ДЕ від 16.02.2018р. №UAЗ05160/2018/004299, на суму 1065,11 грн. Ознайомившись з Актом документальної невиїзної перевірки від 18.09.2019р., позивачем було направлено заперечення на вищевказаний акт та додано документи, що підтверджують країну походження транспортного засобу. Позивач зазначає, що країною походження є Чехія, яка входить до складу Європейського Союзу. Однак 22.10.2019 р. позивачем було отримано лист з податковими повідомленнями- рішеннями від 26.09.2019 р. № та №, винесених на підставі вказаного акту перевірки. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки країна походження здійсненого митного оформлення товару, а саме: легкового автомобіля SKODA ОСТАVIА, 2013 р.в., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , являється Чехія, відтак підстави для винесення податкових повідомлень- рішень у відповідача були відсутні.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26.09.2019 року № та №. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області судові витрати у розмірі 768,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи. Доводи апелянта зводяться до того, що до товару (SKODA ОСТАVIА, 2013 р.в.), оформленого позивачем за митною декларацією ІМ 40 ДЕ №UAЗ05160/2018/004299 від 16.02.2018р., не могло бути застосовано умови преференційного режиму оподаткування товарів на умовах Угоди, тому оскаржені рішення були винесені правомірно та не підлягають скасуванню. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку стану дотримання платником податків ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування згідно митної декларації типу ІМ 40 ДЕ №UAЗ05160/2018/004299 від 16.02.2018 р., в якій іде мова про порушення позивачем ст. 257, ч.1 ст.270, ст.281, п.2 ч1 ст,292, ч.1 ст.300 МК України, Закону України від 19.09.2013р. №584-VII «Про Митний тариф України», поняття преференційного походження товару згідно Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014р. в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за МД типу ІМ 40 ДЕ від 16.02.2018 року №UAЗ05160/2018/004299 на суму 5325,56 грн., а також зазначено про порушення п.190.1 ст.190 ПК України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД типу ІМ 40 ДЕ від 16.02.2018 року №UAЗ05160/2018/004299 на суму 1065,11 грн.

За результатами вищезазначеної перевірки було складено Акт перевірки від 30.08.2019 №Н0014/9/07-16-13-05/ НОМЕР_1 .

Представником позивача було подано до відповідача заперечення на Акт перевірки від 30.08.2019 року, до якого долучено сертифікат з перевезення товару EUR.1 де зазначено, що країною походження транспортного засобу є Європейський союз.

В подальшому, прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.09.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби в розмірі 6656,95грн., в тому числі 5325,56грн. - основний платіж та 1331,39 грн. - штрафна санкція, а також №, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів у розмірі 1331,39 грн., в тому числі 1065,11грн. - основний платіж, та 266,28грн. - штрафна санкція.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що ДФС у Закарпатській області у своєму акті не відобразило, які саме сумніви виникли з приводу походження товарів, також, Закарпатська митниця та ДФС у Закарпатській області жодного разу не запросила додаткові підтверджуючи документи про походження товару, опираючись тільки на лист митних органів Словацької Республіки.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п.216.4 ст.216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.

Крім того, п. 190.1 ст. 190 ПК України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно із ст.272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України (ч.4 та 5 ст.272 МК України).

Частиною 1 ст.281 МК України, встановлено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 МК України, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної, енергії і їхніми державами-членами.

Статтею 26 Глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Судом встановлено, що відповідно до відомостей митної декларації №UA305160/2018/004299 від 16.02.2018р., що була оформлена на легковий автомобіль SKODA ОСТАVIА, 2013 р.в., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 для проведення його митного оформлення, декларантом було зазначено:

- в графі 15 «Країна відправлення» - Словаччина;

- в графі 34 «код країни походження» - EU;

- до графи було додатково зазначено країну виробництва Чехія (CZ) та країну походження ЄС (EU).

На підтвердження даного факту позивачем було подано оригінал сертифікату з перевезення товару де зазначено країну походження даного транспортного засобу - Європейський Союз (EU).

Відповідно до п.1 ст.16 Протоколу 1, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до

України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у ст.22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відповідно до ч.1 ст.16 розділу 5 Протоколу до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

- Сертифікат з перевезення товару EUR.1

- У випадках, вказаних у ст.22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь- якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Стаття 28 Протоколу до Угоди про асоціацію встановлює, що до складу документації, зазначеної в ст.17(3) та 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, «interalia» (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповіде країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями ст.12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Отже, у разі визнання товарів, такими, що походять з Європейського Союзу або України на них розповсюджується Угода про асоціацію та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції.

Проведення перевірок стосовно підтвердження походження товарів здійснюється, митним органом країни походження товару, які мають обґрунтовані сумніви достовірності задекларованої країни походження товару.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ДФС у Закарпатській області у своєму акті не відобразило, які саме сумніви виникли з приводу походження товарів, також, Закарпатська митниця та ДФС у Закарпатській області жодного разу не запросила додаткові підтверджуючи документи про походження товару, опираючись тільки на лист митних органів Словацької Республіки від 25.02.2019 №110614/2019-2000102/163Не, оскільки з моменту митного оформлення автомобіля за МД типу ІМ 40 ДЕ від 16.02.2018 р. №UAЗ05160/2018/004299, де вказано країну походження ЄС, та надання листа пройшло більше року, а сам лист не містить спростування інформації, щодо країни походження, а згадує лише те, що імпортер (товариство) не надав документів, не вказуючи причин такого їх ненадання (ліквідація, реорганізація тощо), також зазначено не було.

З урахуванням наведених вище норм матеріального права та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення 26.09.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі №260/1545/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 16.10.2020р.