Справа № 473/3511/20
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3511/20
РІШЕННЯ
іменем України

"15" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Гаврилової І.С.,

представника позивача Зуєва О.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Вишневського А.А., перекладчів Шевчук В.В., Мамун Абдуллах Ал

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України

встановив

У жовтні 2020 року Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22 жовтня 2019 року о 13 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб під час проведення прикордонно-представницької зустрічі на прикордонному пункті «Малий Березний» ділянки відповідальності Чопського прикордонного загону був переданий на територію України з Словацької республіки ОСОБА_1 , який 21 жовтня 2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску в районі 63 прикордонного знаку у складі груп осіб та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин республіки Бангладеш, відсутні.

25 жовтня 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 17 квітня 2020 року було продовжено строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк, необхідний для його ідентифікації, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 22 жовтня 2020 року.

Оскільки з боку ОСОБА_1 відсутня співпраця під час процедури його ідентифікації, в той же час Чопський прикордонний загін на свої численні звернення до Департаменту консульської служби МЗС України у сприянні ідентифікації відповідача не отримав інформації та документів, необхідних для ідентифікації, документування та завершення процедури примусового видворення іноземця, а строк його затримання спливає, а тому позивач просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців, тобто до 22 квітня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача Зуєв О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вишневський А.А. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. При цьому відповідач зазначив, що він бажає добровільно залишити Україну та повернутися до країни походження самостійно. Представник відповідача адвокат Вишневський А.А. зазначив, що представник позивача не довів належними доказами, що відповідач перешкоджає якимось чином в ідентифікації його особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2019 року о 13 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб під час проведення прикордонно-представницької зустрічі на прикордонному пункті «Малий Березний» ділянки відповідальності Чопського прикордонного загону був переданий на територію України з Словацької республіки ОСОБА_1 , який 21 жовтня 2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску в районі 63 прикордонного знаку у складі груп осіб та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин республіки Бангладеш, відсутні.

25 жовтня 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 17 квітня 2020 року було продовжено строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк, необхідний для його ідентифікації, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 22 жовтня 2020 року.

Строк затримання відповідача спливає 22 жовтня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що Чопський прикордонний загін неодноразово звертався до Департаменту консульської служби МЗС України (звернення від 30 липня 2020 року за вих. №21/700, від 22 вересня 2020 року за вих. №21/1020, англійською від 30 липня 2020 року за вих. №21/700/1, 22 вересня 2020 року за вих. №21/1021 (яке була отримано представником Департаменту консульської служби МЗС України та 07.10.2020 року передане Посольству України в Республіці Польща для подальшої передачі Посольству Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща) з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача, проте не отримав інформації, необхідної для ідентифікації ОСОБА_1 .

Аналізуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України.

Зі змісту ч.ч.11-13 ст.289 КАС України вбачається, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 КАС України).

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом встановлено, що позивачем вживалися заходи для забезпечення ідентифікації відповідача шляхом надіслання відповідних запитів до Департаменту консульської служби МЗС України з метою підтвердження цих даних.

Однак у встановлений строк відповідні відомості за запитами на отримання інформації на адресу позивача не надійшли.

Зазначені обставини свідчать про те, що у розпорядженні військової частини відсутні належні дані, необхідні для проведення ідентифікації громадянина іншої держави.

Таким чином, оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу інформація щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш не надходила , та, оскільки відповідач не має діючих паспортів та не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 .

Проте враховуючи ту обставину, що відносно ОСОБА_1 не приймалося окремого рішення про його примусове видворення, процедура видворення не здійснюється, а тому останньому слід продовжити строк затримання лише для його ідентифікації, який, враховуючи обставини справи (швидке поширення у світі коронавірусної хвороби (COVID-19), запровадженням у переважній більшості країн жорстких карантинних норм, що значно сповільнює документообіг між країнами, в тому числі в частині ідентифікації (встановлення особи) іноземця), суд обраховує у шість місяців.

За встановлених обставин позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ухвалив

позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення задовольнити.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк, необхідний для його ідентифікації, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 22 квітня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар