Справа № 161/1774/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/1774/20 пров. № А/857/6179/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Луцьку суддею Мачульським В.В.) в адміністративній справі № 161/1774/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) щодо не зарахування при призначенні пенсії за віком заробітку в період перебування у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 23.08.1978 по 10.10.1983;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати йому при призначенні пенсії за віком заробітку в період перебування у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 23.08.1978 по 10.10.1983;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити перерахунок пенсії за віком з врахуванням заробітку в період перебування у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 23.08.1978 по 10.10.1983.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відмова відповідача в перерахунку його пенсії з підстав, що обчислення розміру пенсії із заробітної плати, отриманої в іноземній валюті чинним законодавством не передбачене, є протиправною, оскільки інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Волинській області, яке вважає рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що законодавство, яке діяло раніше, тобто Закон України «Про пенсійне забезпечення», не передбачало обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цим установ, із заробітку, отриманого в іноземній валюті, чи із заробітку, виплаченого в інвалютних карбованцях. Тому особі, яка працювала за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, пенсія може обчислюватися із заробітку, виплаченого в радянських карбованцях. Оскільки надана позивачем довідка ВАТ «Зарубежстрой» від 10.02.2009 № 783-09/8707 підтверджує його роботу за кордоном та отримання ним заробітної плати за вказаний період саме у інвалютних карбованцях, така не може враховуватися пенсійним органом при перерахунку пенсії позивача.

Крім цього, звертає увагу на те, що позивач пропустив, встановлений частиною другою статті 122 КАС України строк звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти вимог скаржника заперечив; вважає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду прийняте з дотриманням матеріального та процесуального права; вказав на безпідставність доводів апелянта, оскільки нарахування коштів в інвалютних рублях на рахунок особи, яка працювала за кордоном, означало можливість придбання за ці кошти іноземної валюти (для розрахунків за кордоном) або отримання цих коштів у рублях для розрахунків на території СРСР. При цьому, балансова оцінка інвалютного рубля до рубля складала 1 до 1.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2011 року перебуває на обліку ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком з урахуванням заробітку в період перебування у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці з 23.08.1978 по 10.10.1983.

Листом від 27.11.2019 № 1267/К-01 відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення вказаного перерахунку (а.с. 4). Відмова вмотивована тим, що обчислення розміру пенсії із заробітної плати, отриманої в іноземній валюті чинним законодавством не передбачено.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовував його тим, що із заробітної плати, отриманої позивачем в період роботи з 29.08.1978 по 26.05.1983 в ОАО Зарубежстрой, згідно атестату № 3-4431 від 26.05.1983 (а.с. 8) здійснювалось відрахування страхових внесків в розмірі 20 %; відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для врахування заробітної плати за вказаний період для обчислення пенсії ОСОБА_1 за такий період страхового стажу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини другої статті 40 цього ж Закону у разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

Статтею 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64, 67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України на загальних підставах.

Як встановлено судом, факт перебування позивача в період з 23.08.1978 по 10.10.1983 у закордонному відрядженні підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідкою ОАО Зарубежстрой від 10.02.2009 № 783-09/8707 (а.с. 5, 6).

Зі змісту вказаної довідки видно, що ОСОБА_1 дійсно знаходився в Монголії та працював в будівельній організації з 29.08.1978 по 30.09.1978 водієм з окладом 285 інвалютних рублів, з 01.10.1978 по 31.06.1982 - водієм з окладом 311 інвалютних рублів та з 01.07.1982 по 26.05.1983 - водієм з окладом 373 інвалютних рублів (а.с. 6).

У цій довідці також вказано, що позивач отримував оклад у співвідношенні 1/1 інвалютних рублів до радянського рубля, що також підтверджується листом Зовнішторгбанку СРСР від 23.01.2007 № 264/110014 (а.с. 7).

Суд також враховує те, що із заробітної плати, отриманої позивачем в період роботи з 29.08.1978 по 26.05.1983 в ОАО Зарубежстрой, згідно атестату № 3-4431 від 26.05.1983 (а.с. 8) здійснювалось відрахування страхових внесків у розмірі 20 %.

Проте, пенсійний орган при розрахунку пенсії не врахував позивачу частину заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті.

Щодо того, колегія суддів зазначає, що згідно роз`яснення Зовнішекономбанку від 26.12.2001 № 6962/620303 відповідно до раніше діючих нормативних документів поточні рахунки радянських працівників, які працювали за кордоном у Зовнішекономбанку до 1993 року велися у інвалютних карбованцях, з умовним визначенням валюти внеску. Зачислення на рахунок здійснювалось на підставі платіжних доручень організацій, які направляли співробітників на роботу за кордон, суми вказувались також у інвалютних карбованцях. Інвалютні карбованці використовувались тільки у безготівкових рахунках до 1993 року, інвалютні карбованці обмінювалися на радянські карбованці у відношенні 1:1.

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що іноземна валюта - це валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Як зазначено вище, за приписами статей 72 та 73 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за межами України для призначення (перерахунку) пенсії враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64 - 67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Тобто, головною умовою врахування заробітку для призначення (перерахування) пенсії є відрахування страхових внесків із цих сум.

При цьому необхідно зазначити, що механізм оплати праці спеціалістів (на час роботи позивача) регулювався Правилами про умови праці радянських робітників за кордоном, затвердженими Державним комітетом Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25.12.1974 за № 365, пункт 42 яких зазначав, що на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам в радянській та іноземній валютах.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову, оскільки пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, передбачений законом та Конституцією України.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перерахунок розміру пенсії позивачу не проведений з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії, відтак право позивача щодо перерахунку пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року в адміністративній справі № 161/1774/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 16 жовтня 2020 року.