Справа № 520/10505/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

05 жовтня 2020 р.Справа № 520/10505/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машура А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКОМ» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а:

07.10.2019 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКОМ» (далі - ТОВ «АВТОКОМ», підприємство) звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступником якого є відповідач Головне управління ДПС у Харківській області, далі - ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) № 7 від 26.04.2019 року, яким підприємству нараховано податкові зобов`язання за військовим збором на суму 1.034,53 грн., штрафних санкцій 768,49 грн., пені 229,95 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 7 від 26.04.2019 року, яким підприємству нараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 12.414,37 грн., штрафних санкцій 9.221,86 грн., пені 2.759,40 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 7 від 26.04.2019 року, яким підприємству нараховано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень поза межами строку, встановленого п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), є порушенням порядку оформлення результатів перевірок і однією із підстав для скасування таких податкових повідомлень-рішень.

Також, позивач зазначає, що в акті перевірки невірно викладені обставини господарських операцій: в акті зазначено, що працівники ТОВ «АВТОКОМ» одержали дохід, однак це не відповідає дійсності. Крім того, придбання працівниками товарів за власні кошти здійснювалось на виконання трудової функції, отже не підлягає оподаткуванню.

Щодо помилковості висновків відповідача в частині застосування ст. ст. 164, 170 ПК України, позивач зазначає, що кошти, видані під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за власні кошти особи, а також власні кошти працівника, витрачені для тих самих потреб та відшкодовані роботодавцем, мають однакову правову природу, тому повинні мати єдиний правовий режим оподаткування. Тобто, оподаткуванню підлягає лише сума перевищення, позитивна різниця між виданою під звіт сумою та фактично витраченою, за умови її неповерненню роботодавцю. У разі відшкодування документально підтверджених фактичних витрат сума перевищення взагалі не утворюється. Таким чином, власні кошти фізичної особи, витрачені в інтересах роботодавця, за умови заповнення звіту про використання коштів, виданих на підтвердження або під звіт документального підтвердження, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи, відповідно до п. 165.1.11 ст. 165 ПК України.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов контролюючий орган зазначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку від роботодавця на відрядження або під звіт за умови дотримання усіх вимог, встановлених п. 170.9 ст. 170 ПК України. Разом з тим, у разі якщо підзвітною особою (працівником) придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений такій підзвітній особі за реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.

Також, відповідач вказує, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 ПК України. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 ПК України.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем надані недостовірні дані про суми нарахованого та сплаченого доходу при відшкодуванні сум по авансовим звітам за ознакою доходу « 127».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року (рішення у повному обсязі складено 24.02.2020 року) адміністративний позов ТОВ «АВТОКОМ» задоволений наступним чином.

Так, судовим рішенням визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 26.04.2019 року № № 7, № 7 № 7.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ТОВ «АВТОКОМ» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 1.921,00 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Також, суд зазначив, що, оскільки сплату зазначених сум випадку працівник ніс від імені підприємства (що підтверджено первинними документами - квитанціями), то не можна говорити, що це витрати платника податків (працівника). Фактично витрачені суми є витратами підприємства, які безпосередньо сплачував працівник що відповідає інституту виконання зобов`язання третьою особою).

Крім того, системний аналіз змісту норм чинного законодавства надає змогу стверджувати що кошти видані під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, та власні кошти працівника, витрачені для тих самих потреб та відшкодовані роботодавцем мають однакову правову природу, та, відповідно, повинні мати єдиний правовий режим оподаткування.

Також, суд прийшов до висновку, що власні кошти фізичної особи, витрачені в інтересах роботодавця, за умови заповнення звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та документального підтвердження, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи, згідно пункту 165.1.11. статті 165 ПК України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що в період з 27.11.2018 року по 10.12.2018 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «АВТОКОМ» (код 31942314) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску а загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 року по 30.09.2018 року.

За результатами перевірки складено акт № 7/20-40-14-03-06/31942314 від 02.01.2019 року (а.с. 12-50), в якому зафіксовано порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.1.2 п. 139.1, п.п. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139 ПК України, п. 20 П(С)БО 16 «Витрати», підприємством ТОВ «АВТОКОМ» завищено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування на загальну суму 142.267.256,00 грн. в т. ч.: по декларації з податку на прибуток за 9 місяців 2018 року (від 22.10.2018 року 52) у розмірі 142.267.256,00 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, п. 120.1 ст. 120, п.п. 267.1.1 п. 267.1, п.п. 267.2.1 п. 267.2, п.п. 267.5.1 п. 267.5, п.п. 267.6.4 п. 267.6 ст. 267 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» несвоєчасно надано до контролюючого органу податкову декларацію з транспортного податку за 2017 рік (№ від 2017 року) по терміну надання до 20.02.2017 року;

- п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, п. 120.1 ст. 120, п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» несвоєчасно надано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік (№ від 01.03.2017 року) по терміну надання до 20.02.2017 року;

- п. 46.1 ст. 46, п. 286.2 ст. 286 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» несвоєчасно надано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік (від 27.02.2017 року № );

- п. 1201.1 ст. 1201, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» несвоєчасно зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ 349.648,71 грн. Загальна сума штрафних санкцій 34.964,87 грн.;

- п. 109.1 ст. 109, п. 1201.2 ст. 1201, п. 201.1, п. 201.10, п.п. 201.16.2, п.п. 201.16.3, п.п. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1.581.666,67 грн. Загальна сума штрафних санкцій (50%) -790.833,34 грн.;

- п. 176.2(6) ст. 176 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із

змінами та доповненнями в довідці за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку у перевіряємому періоді за II квартал 2016 року надані недостовірні дані по про суми нарахованого та сплаченого доходу при відшкодуванні сум по авансовим звітам за ознакою доходу « 127» (згідно з довідником ознак) по гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за ІІІ ІV квартали 2016 року, І квартал 2017 року по гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за ІІ-ІІІ квартали 2017 року по гр. ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- абз. г). п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п.168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині не нарахування та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару в загальній сумі 68.967,70 грн. в тому числі за 2016 рік в сумі 1.968,00 грн., за 2017 рік в сумі 67.000,70 грн. За результатами перевірки, на підставі п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 з урахуванням вимог п. 164.5 ст. 164 ПК України ТОВ «АВТОКОМ» нараховано податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 12.414,37 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 354,24 грн., за 2017 рік в сумі 12.060,13 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. г) п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині не нарахування та не перерахування до бюджету військового збору із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару в загальній сумі 68.967,70 грн. в тому числі за 2016 рік в сумі 1.968,00 грн., за 2017 рік в сумі 67.000,00 грн.. За результатами перевірки, на підставі п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 з урахуванням вимог п. 164.5 ст. 164 ПК України ТОВ «АВТОКОМ» нараховано військового збору в загальній сумі 1.034,53 грн. в тому числі за 2016 рік в сумі 29.52 грн., за 2017 рік в сумі 1.005,01 грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 року, а саме:

- № 7, згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. г) п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 2.032,97 грн. (а.с. 61);

- № 7, згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення абз. г). п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п.168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, ТОВ «АВТОКОМ» збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 24.395,63 грн. (а.с. 60);

- № 7, згідно з яким у зв`язку з встановленням порушення п. 176.2(6) ст. 176 ПК України, до ТОВ «АВТОКОМ» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн. (а.с. 59).

При перевірці авансових звітів, первинних касових та банківських документів, даних по оборотно - сальдовій відомості по рахунку № 3721 "Розрахунки з підзвітними особами" в період з 01.04.2016 року по 30.09.2018 року встановлено нарахування та виплата відшкодування витрат працівникам товариства за товар на загальну суму 68 968,70 грн. а саме:

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 1 від 25.05.2016 року по головному бухгалтеру ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - відповідно до товарного чеку б/н від 25.05.2016 року здійснено оплату за канцтовари ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 48,00 грн.;

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 2 від 26.07.2016 року по водію ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - відповідно до товарного чеку № 5 від 26.07.2016 року здійснено оплату за автоскло ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 1.880,00 грн.;

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 4 від 07.12.2016 року по водію ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - відповідно до фіскального чеку № 0140 від 07.12.2016р. здійснено оплату за рідину для омивання скла, клей « Будмен » на загальну суму 40,00 грн.;

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 1 від 06.01.2017р. по водію ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - відповідно до фіскальних чеків № 227 від 30.12.2016 року, № 230 від 04.01.2017 року, №. 136 від 05.01.2017 року, № 151 від 06.01.2017 року здійснено оплату за бензин ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 488,50 грн.;

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 2 від 26.06.2017р. по директору товариства ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - відповідно о фіскальних чеків № 424365 , № 424366, № 424367, № 424368, № 424369, № 424370 від 24.06.2017 року здійснено оплату за дизельне паливо ТОВ «Л.В.», фіскального чеку № 644409 від 24.06.2017 року здійснено оплату за дизпаливо ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-Україна», фіскальних чеків № 7236, № 7237, № 7238, № 7240, № 7241, № 7242, № 7244, № 7245, № 7246, № 7247 від 24.09.2017 року здійснено оплату за дизпаливо ТОВ «Прем`єр-Ліга», фіскального чеку № 8719 від 24.06.2017 року здійснено оплату за дизпаливо ТОВ «МП «Брент Оіл», чеків № 4929, №4930 від 25.06.2017 року здійснено оплату ПАТ «Укргазвидобування» на загальну суму 41.671,60 грн.

- звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт № 3 від 11.07.2017р. по директору товариства ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - відповідно до фіскальних чеків № 3416, № 3417, № 3419, № 3420, № 3421, № 3422 від 10.07.2017 року здійснено оплату за дизпаливо ТОВ «Прем`єр-Ліга» на загальну суму 24.840,60 грн.

Тобто, ТОВ «АВТОКОМ» на протязі 2016-2018 року здійснив надання грошових коштів найманим (штатним) працівникам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошових коштів на загальну суму 68.968,70 грн. на підставі авансових звітів.

Так, кожний з фактів витрачання коштів зазначеними працівниками позивача має свої підстави та належне документальне підтвердження, а саме за кожним авансовим звітом є первинна документація: Доручення керівника провести оплату від імені підприємства за товари (роботи, послуги) з контрагентами позивача на підставі відповідного наказу; первинний документ, який носить підтверджувальний та констатуючий характер - квитанція на суму оплати від контрагента; первинний документ звітного характеру на суму витрат звіт про використання коштів, виданих на відрядження та під звіт; повернення коштів сплачених працівником - звіт про використання коштів, виданих на відрядження та видатковий касовий ордер.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

При цьому загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Наказом Міністерства Фінансів № 290 від 29.11.1999 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 дохід, яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності.

Пунктом 5 зазначеного Положення визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Тобто, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі № 826/2226/15.

«Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (пп. 14.1.47, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України).

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку».

Таким чином, колегія суддів зазначає, що при відшкодуванні працівнику витрат які він спрямував на господарські потреби роботодавця, працівник не отримує доходів, а тому об`єкт оподаткування відсутній з податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/909/18 від 02.05.2018 року визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію ДФСУ, за якої ДФСУ визначило, що підприємство яке виплачує працівнику суму витрат здійснених ним при здійсненні трудових обов`язків на користь підприємства (зокрема, купівля канцелярії, палива чи конвертів) повинне оподатковувати ці суми ПДФО, військовим збором і єдиним соціальним внеском.

Беручи до уваги той факт, що в усіх випадках виплата проходила в межах виключно трудових правовідносин між позивачем та найманими працівниками ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а не цивільно-правових, тому посилання на норми Цивільного Кодексу України що мають місце в акті перевірки неправомірні.

Більш того, оскільки сплату зазначених сум працівник ніс від імені підприємства (що підтверджено первинними документами - квитанціями), то не можна говорити, що це витрати платника податків (працівника). Фактично витрачені суми є витратами підприємства, які безпосередньо сплачував працівник що відповідає інституту виконання зобов`язання третьою особою).

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що системний аналіз змісту норм чинного законодавства надає змогу стверджувати, що кошти видані під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, та власні кошти працівника, витрачені для тих самих потреб та відшкодовані роботодавцем мають однакову правову природу, та, відповідно, повинні мати єдиний правовий режим оподаткування.

Відповідно до п. 165.1.11 ст. 165 ПК України, кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із п. 170.9 ст. 170 цього Кодексу, який врегульовує оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернутої у встановлений строк.

Підпункт «б» пункту 170.9.1 статті 170 ПК України передбачає, що податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Тобто, оподаткуванню підлягає лише сума перевищення, тобто позитивна різниця між виданою під звіт сумою та фактично витраченою, за умови її неповернення роботодавцю.

У випадку відшкодування документально підтверджених фактичних витрат, сума перевищення взагалі не утворюється.

Таким чином, власні кошти фізичної особи, витрачені в інтересах роботодавця, за умови заповнення звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та документального підтвердження, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи, згідно пункту 165.1.11. статті 165 ПК України.

Крім того, обґрунтованість і вірність позиції стосовно неправомірності донарахування ПДФО у акті перевірки підтверджується й змістом ухвали ВАСУ від 21.10.2015 року у справі № К/9991/46477/12, в якій зазначено, що суд виходив з того, що витрачення власних коштів працівником для вирішення господарських питань підприємства відповідає договору доручення, а кошти, виплачені особі як покриття витрат, понесених нею на погашення заборгованості перед контрагентом позивача, підпадають під дохід, який не включається до складу загального оподаткованого доходу і не може вважатися додатковим благом, оскільки носить компенсаційний характер.

Беручи до уваги нормативні положення визначені ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та п.4.1.4 ПК України, повинна бути реалізована «презумпція правомірності рішень платника податку», тому що норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Таким чином, відповідачем не доведено порушення ТОВ «АВТОКОМ» вимог п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. г.), п.п. 168.1.1, п. 168.1, ст. 168, п.п. 176.2.«а» п. 176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Внаслідок зазначеного, правових підстав для застосування штрафної (фінансової) санкції та пені за п. 127.1 ст. 127 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями також немає.

Доказів, правомірності та обґрунтованості податкового повідомлення рішення про збільшення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 12.414,37 грн., сплату штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 9.221,86 грн., застосування пені у сумі 2.759,40 грн., а всього на суму 24.395,63 грн. відповідачем не надано, відповідно, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 7 від 26.04.2019 року.

Надаючи правову оцінку вимозі ТОВ «АВТОКОМ» щодо неправомірності нарахувань збільшення суми податкового зобов`язання з військового збору на суму 1.034,53 грн., сплату штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 768,49 грн., застосування пені у сумі 229,95 грн., а всього на суму 2.032,97 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 7 від 26.04.2019 року про збільшення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 24.395,63 грн. винесено протиправно, та як наслідок підлягає скасуванню, то підстав для визначення податкового зобов`язання зі сплати військового збору, штрафу та пені, які визначені у податковому повідомленні-рішенні № 7 від 26.04.2019 року - не існує.

Так, у п.п.1.1 п.161 підрозд.10 розд. ХХ ПК України встановлено, що платниками військового збору є особи, визначені п.162.1 ПК України , тобто платники ПДФО, в т.ч. податкові агенти, до яких, згідно з п.п.14.1.180 ПКУ відносяться й юридичні що виплачують доходи фізичним особам. При цьому, згідно до п.п.1.5 п.161 підрозд.10 розд. ХХ і ст.171 ПК України, особою відповідальною за нарахування, утримання і сплату (перерахування) військового збору до бюджету, є роботодавець фізичної особи при виплаті їй доходу у вигляді заробітної плати.

Підпункт 1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України свідчить, що об`єктом обкладення військовим збором є доходи, визначені в ст.163 ПК України. Так, для фізичної особи - резидента це, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Перелік доходів, які в нього включаються, встановлено п. 164.2 ПК України.

Згідно до п.п.168.1.1 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Беручи до уваги той факт, що виплати доходу працівникам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ),який би входив до переліку доходів, які в нього включаються, встановлено п. 164.2 ПКУ позивач не проводив, - обов`язок з нарахування та утримання військового збору передбачений п.п.168.1.1. ПК України не виникає.

Тобто, підстави для визначення податкового зобов`язання зі сплати військового збору у сумі 1.034,53 грн. відсутні, відповідно, відсутні підстави для нарахування штрафу у сумі 768,49 грн. та пені у сумі 229,95 грн., які визначені у податковому повідомленні - рішенні № 7 від 26.04.2019 року.

Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не доведено порушення ТОВ «АВТОКОМ» вимог п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. г.), п.п.168.1.1, п.168.1, ст.168, п.п.176.2.«а» п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Внаслідок зазначеного, правових підстав для застосування пені за ст. 129 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями також немає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № 7 від 26.04.2019 року про збільшення суми податкового зобов`язання з військового збору на суму 1.034,53 грн., сплату штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 768,49 грн., застосування пені у сумі 229,95 грн., а всього на суму 2.032,97 грн. є протиправним, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Також, колегією суддів встановлено, що податковий орган визначив позивачу податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, як джерело виплати в сумі 68.968,70 грн. (податкове повідомлення - рішення № 07 від 26.04.2019 року) застосував штраф у розмірі 510,00 грн. за неподання форми 1-ДФ щодо податку який мав би утримати.

Внаслідок зазначеного, правових підстав для застосування штрафних санкцій п.2 ст.119 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями також немає.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 15 жовтня 2020 року.