Справа № 560/3526/20
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3526/20
РІШЕННЯ

іменем України

15 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

I.СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Меджибізької селищної ради в якому просить:

- визнати протиправним рішення Меджибізької селищної рада від 29 травня 2020 року №99-87/2020 про відмову у погодженні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га (кадастровий номер :05:009:0005) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Меджибізьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмови в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.03.2020 звернулась до Меджибізької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :05:009:0005 (16,7965 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачу безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Лисогірка Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області.

Вказує, що відповідач прийняв рішення щодо заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яким відмовив у наданні дозволу оскільки надання дозволу щодо відведення земельних ділянок із сформованого масиву здійснюється шляхом його поділу, з наступними врахуваннями поданих заяв громадян, які використовували даний масив для городництва більше 15 років.

Таку відмову відповідача вважає протиправною, тому звернулась в суд з вказаними позовними вимогами.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що Меджибізька селищна рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Вказує, що рішенням Меджибізької селищної ради №99-87/2020 від 29.05.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га, розташованої за межами с. Лисогірка Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, так як надання дозволу щодо відведення земельних ділянок із сформованого масиву здійснюється шляхом його поділу, з наступним врахуванням поданих заяв громадян, які використовували даний масив для городництва більше 15 років.

До суду надійшла відповідь на відзив та додаткові пояснення в яких позивач зазначає, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами правомірності оскаржуваного рішення та просить суд не приймати до уваги викладені у відзиві на позов твердження відповідача оскільки вони є безпідставними.

II. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2020 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 08.07.2020 вирішено роз`єднати в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Меджибізької селищної ради у справі №560/3526/20, а саме: - ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним рішення Меджибізької селищної ради від 29 травня 2020 року №99-87/2020 про відмову у погодженні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га (кадастровий номер :05:009:0005) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_1 та зобов`язання Меджибізьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмови в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області з урахуванням висновків суду, залишивши їх у провадженні адміністративної справи №560/3526/20. - ОСОБА_2 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним рішення Меджибізької селищної ради від 29 травня 2020 року №99-87/2020 про відмову у погодженні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га (кадастровий номер :05:009:0005) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_2 та зобов`язання Меджибізьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 03 березня 2020 року та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмови в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області з урахуванням висновків суду, присвоївши зазначеній справі новий номер.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

III. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач звернувся до відповідача з заявою 03.03.2020 відповідно до ст. 20, 118, 121 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення кадастровий номер :05:009:0005 (16,7965 га) земель комунальної власності (16:00), з метою подальшої передачі йому безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області.

Відповідно до наданого ОСОБА_1 графічного матеріалу слідує, що бажана нею земельна ділянка, розташована у межах сформованої земельної ділянки (масив) (кадастровий номер :05:009:0005, загальна площа 16,7965 га).

Згідно з пунктом 7 рішення Меджибізької селищної ради Летичівського райоу Хмельницької області від 29.05.2020 №99-87/2020 "Про розгляд заяв" відмовлено громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га (кадастровий номер :05:009:0005) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області, так як надання дозволу щодо відведення земельних ділянок із сформованого масиву здійснюється шляхом його поділу, з наступним врахуванням поданих заяв громадян, які використовували даний масив для городництва більше 15 років.

Згідно довідки Меджибізької селищної ради від 14.07.2020 земельна ділянка, яка знаходиться за межами села Лисогірка площею 16.7965 га кадастровий номер :05:009:0005 - це городи жителів села які користуються ними понад 15 років.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернулась з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ЦІНКА СУДУ

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як було встановлено вище, позивач звернулась до Меджибізької селищної ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка є частиною сформованої земельної ділянки площею 16,7965 га з кадастровим номером :05:009:0005.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

Крім того, зі змісту зазначених норм слідує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинен прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року по справі №826/8844/16.

З огляду матеріалів справи судом встановлено, що рішенням вісімдесят сьомої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 29 травня 2020 року №99-87/2020 "Про розгляд заяв" позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на те, що надання дозволу щодо відведення земельної ділянки із сформованого масиву здійснюється шляхом його поділу, з наступним врахуванням поданих заяв громадян, які використовували даний масив для городництва більше 15 років.

Вказане рішення відповідача у відмові в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на думку суду, не відповідає вимогам закону, яким передбачено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідач не вирішив питання за результатом звернення позивача згідно з вимогами статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення вісімдесят сьомої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 29 травня 2020 року №99-87/2020 "Про розгляд заяв", в частині щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :05:009:0005 (16,7965 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачу безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області, та прийняти одне з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства країни).

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту вказаних норм випливає, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем подано ряд підтверджуючих документів: договір про надання правничої (правової) допомоги від 18.06.2020 №11-06/20 укладений між позивачем та адвокатом Чухасем Д.О., акт № 1 про надання юридичних послуг та виконаних робіт від 25.06.2020, рахунок №1-06/20 від 25.06.2020, квитанція №220210003 від 01.07.2020.

Оцінивши акт №1 про надання юридичних послуг та виконаних робіт від 25.06.2020 за договором про надання правничої (правової) допомоги, суд встановив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з наданими послугами адвоката, пов`язаними із розглядом цієї справи.

На переконання суду, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що становить 4000,00 гривень, підтверджується належними доказами, а тому, на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення вісімдесят сьомої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 29 травня 2020 року №99-87/2020 "Про розгляд заяв", в частині відмови у погодженні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з земель запасу (16.00) загальною площею 16,7965 га (кадастровий номер :05:009:0005) для ведення особистого селянського господарства (01.03), розташованої за межами с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_1 .

Зобов`язати Меджибізьку селищну раду Летичівського району Хмельницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що формується як частина раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :05:009:0005 (16,7965 га) земель комунальної власності (16:00) з метою подальшої передачі позивачам безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га, що розташована за межами с. Лисогірка Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, та прийняти рішення передбачене статтею 118 Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. та судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Меджибізької селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Меджибізька селищна рада (вул. Пушкіна 5, смт. Меджибіж, Летичівський район, Хмельницька область, 31530 , код ЄДРПОУ - 04404556)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк