Справа № 640/3011/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3011/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Коротких А.Ю.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представників позивача: Гогія Ю.С., Хоменка О.Є.,

представників відповідача: Кононенка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просила:

- визнати протиправним рішення відповідача № від 07.11.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- зобов`язати відповідача скасувати рішення № від 07.11.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем без врахування виправлення самостійно виявленої помилки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 07.11.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що платник єдиного соціального внеску зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний соціальний внесок.

Враховуючи, що позивачем самостійно у звіті за травень 2019 року визначено базу нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 28 526 694, 06 грн, проте сплачено лише 2 852 694, 06 грн, вказане зумовило виникнення заборгованості в інтегрованій картці платника податків.

Не зважаючи на коригування у червні 2019 року показників за попередній період, вказане не звільняє страхувальника від нарахування штрафних санкцій та пені з єдиного соціального внеску.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що перерахування єдиного внеску за травень 2019 року здійснено у визначені законодавством терміни, та військова частина НОМЕР_1 здійснила виправлення помилки шляхом коригування відомостей у звіті за травень 2019 року при наданні звіту за червень 2019 року, що призвело до зменшення зобов`язань, обов`язок сплати яких і сам факт є відсутніми.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2019 контролюючим органом прийнято рішення № про застосування Окремій комендатурі охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску згідно частини десятої та п. 2 частини одинадцятої ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» штрафних санкцій у розмірі 4653362,10 грн. та пені за період з 21.06.2019 по 22.07.2019 в сумі 727293,37 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 03.01.2020 №428/6/99-00-08-06-01-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення № від 07.11.2019 - без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем у звіті за травень 2019 року допущено технічну помилку, а саме помилково завищено єдиний внесок, який підлягає сплаті, втім зазначену помилку виправлено у звіті за червень 2019 року, тому позивач належним чином виконав вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ щодо своєчасного нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, що свідчить про безпідставність нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Згідно п. 4 частини першої статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 7 Закону №2464-VІ, базою для нарахування єдиного внеску є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

У відповідності до частини восьмої ст. 9 Закону №2464-VІ, платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим періодом є календарний місяць, а для фізичних осіб - підприємців базовим звітним періодом є рік.

Отже, зазначені підприємства, установи та організації, та інші юридичні особи, є платниками єдиного внеску та зобов`язані своєчасно, в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати його.

У той же час, положеннями п. 6 частини першої ст. 1 Закону України № 2464-VI, визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та штрафів.

При цьому, процедура, форма, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюються Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435 (далі -Порядок №435).

У відповідності до пункту 1 розділу III Порядку №435 cтрахувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць.

Згідно пункту 1 розділу IV Порядку №435 звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2019 позивачем подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування Форма Д4 (місячна) за травень 2019 року.

У вказаному звіті за травень 2019 року позивачем визначено базу нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 28 526 694, 06 грн.

У подальшому, позивачем у Звіті за травень 2019 року виявлено помилку, яку виправлено у Звіті за червень 2019 року, а саме: в рядку 6.1 таблиці 4 «Загальна сума грошового забезпечення» зменшено єдиний внесок у зв`язку з виправленням помилки на суму з суми « 28 526 694, 06 грн» на суму « 2 852 694,06 грн», тобто сума на яку зменшено єдиний соціальний внесок у зв`язку з виправленням помилки складала« 25 674 000» грн.

Так, відповідно до пункту 1 та пункту 2 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми «скасовуючи», «додаткова», цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.

У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуючи» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1 - 4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.

Враховуючи, що позивачем у звіті за травень 2019 року допущено технічну помилку, а саме помилково завищено єдиний внесок, який підлягає сплаті, втім правильність зазначення інформації в звіті за червень 2019 року, в тому числі виправлення інформації у звіті за травень 2019 року не заперечується відповідачем, тому податковий орган безпідставно донарахував позивачу штрафні санкції.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідальність за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску настає лише якщо платник податків не сплатить або несвоєчасно сплатить передбачені Законом №2464-VI суми єдиного внеску.

У той же час, у періоді, в якому у суб`єкта господарювання виникає обов`язок нарахувати єдиний внесок є не факт складання (подання) звіту, а факт нарахування заробітної плати (грошового забезпечення), і базою нарахування є саме нарахована заробітна плата, яка обчислюється на підставі бухгалтерських документів.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).

Таким чином, оскільки позивач, виявивши помилку у поданому звіті за травень 2019 року, звернувся до податкового органу зі звітом за червень 2019 року, в якому виправив таку помилку та вказана сума податкового зобов`язання сплачена у повній мірі та надійшла до Державного бюджету, а допущена у даному випадку механічна помилка у звітності, не є податковим правопорушенням, вказане свідчить, що позивач як платник податків не ухилявся від сплати єдиного внеску та не порушував встановлених строків на його перерахування.

Колегія суддів не вбачає протиправних дій або бездіяльності позивача, які б могли стати підставою для формування та направлення останньому оскаржуваного рішення про сплату штрафних санкцій, а помилка, допущена у звіті з єдиного внеску за травень 2019 року, не є правопорушенням у розумінні п. 2 частини одинадцятої ст. 25 Закону № 2464-VI, оскільки допущена ним помилка при формуванні звіту за травень 2019 року була вчинена вже після нарахування та сплати єдиного внеску на підставі даних бухгалтерських документів.

Докази, які б свідчили про несплату позивачем єдиного внеску до Державного бюджету апелянтом надано не було, обставин, що свідчать про умисне ухилення позивача від сплати такого податку податковим органом наведено також не було.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.11.2019 є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді А.Ю. Коротких

І.О. Лічевецький