Справа № 140/11820/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/11820/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - Головне управління ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови подати подання на повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання подати до Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 4424,00 грн, сплаченого відповідно до квитанції №0950-5885-5905-8592 від 08.08.2017.

В обґрунтування позову позивач вказала, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3090 вперше придбала житло (квартиру) загальною площею 34,4 кв.м та під час нотаріального посвідчення цього договору сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, який становить 4424,00 грн, що підтверджується квитанцією №0950-5885-5905-8592 від 08.08.2017.

Згідно витягу від 02.01.2019 №151775633 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності іншого житла, окрім вперше придбаної квартири, в позивача немає.

Позивач вважає, що вона не є платником збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розумінні пункту 9 статті 1 Закону України Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки придбавала житло вперше, а тому сплачений нею збір підлягає поверненню.

Відтак, 21.02.2020 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4424,00 грн.

Листом від 25.02.2020 №0300-0502-8/3167 Головне управління ПФУ у Волинській області повідомило, що помилково сплачені кошти повертаються за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. Оскільки, ОСОБА_1 не надано інформації про перебування на черзі на одержання житла на момент придбання нерухомого майна та у зв`язку з відсутністю офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало обставину придбання житла вперше, немає підстав подавати подання про повернення сплачених коштів.

Позивач зазначає, що довести ту обставину, що вона купувала житло вперше немає можливості, оскільки в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.

Вказує на те, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Відсутність можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Тому, відмова відповідача у поданні подання для повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна вперше є такою, що суперечить положенням чинного законодавства та порушує її права. З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

У відзиві на позов від 25.08.2020 №0300-0802-7/26892 відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до статті 4 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування №400/97-ВР від 26.06.1997 та пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03.11.1998 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержанням житла або придбавають житло вперше.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували твердження ОСОБА_1 про придбання житла нею вперше чи перебування у черзі на одержання житла, не надано. Крім того, Пенсійний фонд України та його органи у зв`язку із відсутністю в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та доступу до неї не може встановити факт придбання майна вперше.

Враховуючи відсутність доказів про придбання позивачем житла вперше чи перебування у черзі на одержання житла, підстав для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 4424,00 грн, відповідно до квитанції №0950-5885-5905-8592 від 08.08.2017, немає.

Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Щодо вимог представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1800,00 грн відповідач зазначає, що представником позивача не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Крім того, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 02.09.2020 представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 08.08.2017 між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_2 (продавець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), згідно з яким позивач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. та зареєстрований в реєстрі за №3090.

Під час нотаріального посвідчення зазначеного договору позивач сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% вартості нерухомого майна, що становить 4424,00 грн. Вказане підтверджується копією квитанції від 08.08.2017№0950-5885-5905-8592 АТ КБ «ПриватБанкт», згідно якої ОСОБА_1 було здійснено оплату в сумі 4424,00 грн, призначення платежу: сплата збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна (плата до Пенсійного фонду) (а.с.13).

21.02.2020 ОСОБА_1 , вважаючи, що вона є звільненою від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при придбанні квартири вперше, звернулася до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою, у якій просила оформити та подати до Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області подання про повернення сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4424,00 грн, оскільки нерухоме майно було придбано нею вперше. До заяви було додано наступні документи: копію квитанції від 08.08.2017№0950-5885-5905-8592 АТ КБ «ПриватБанкт»; копію договору купівліпродажу від 08.08.2017 за №3090; копію паспорта та індивідуального податкового номера; копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №151775633 від 02.01.2019 (а.с.11).

Листом від 25.02.2020 №0300-0502-8/3167 Головне управління ПФУ у Волинській області відмовило ОСОБА_1 у поверненні сплачених коштів та повідомило про те, що питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740. Відповідно до п. 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Із загального правила про обов`язковість сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при придбанні нерухомого майна законодавством встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182.

Виходячи з вищевикладеного та переліку наданих ОСОБА_1 документів, вказало на те, що позивачем не надано інформації про перебування на черзі на одержання житла та у зв`язку з відсутністю офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало обставину придбання житла вперше, немає підстав видати подання на повернення сплачених коштів з операції купівлі-продажу нерухомого майна у заявленому розмірі (а.с.12).

Вважаючи дій відповідача щодо відмови подати подання на повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №400/97-ВР).

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону №400/97-ВР підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини статті 2 цього ж Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є, для платників збору, визначених пункту 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 5-7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2019 №151775633 слідує, що він містить лише відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 34,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. та зареєстрованого за №3090 (а.с.10 зворот). Відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, ніж те, що зазначено вище, відсутні.

У постанові від 03.07.2018 у справі №819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Цей правовий висновок підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У даному випадку будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_1 про придбавання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого житла та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 розділу І Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1019) визначено, що Пенсійний фонд України здійснює контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна.

Згідно з пунктом 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за №988/18283, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з такою заявою та з відповідними підтверджуючими документами звернулася до Головного управління ПФУ у Волинській області 21.02.2020 (а.с.11).

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно з яким державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №819/1498/17, від 01.11.2018 у справі №819/1353/17, від 28.11.2018 у справі №813/1126/17, від 13.12.2018 у справі № 813/969/17, від 23.04.2019 у справі №802/1566/17-а та враховуються судом при вирішення даного спору відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність інформації щодо прав власності на нерухоме майно як таке, що придбане особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірність відмови Головного управління ПФУ у Волинській області у наданні до органів Державної казначейської служби подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск позивачем встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушення своїх прав позивач дізналась з листа Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області №0300-0502-8/3167 від 25.02.2020, у якому відповідач відмовив їй у наданні подання до органів Державної казначейської служби на повернення зайво сплачених нею коштів на загальнообов`язкове пенсійне страхування в сумі 4424,00 грн, а тому, на момент звернення позивачем до суду з даною позовною заявою (11.08.2020), шестимісячний строк, встановлений статтею 122 КАС України позивачем пропущений не був. Крім того, заявляючи про пропущення позивачем строків звернення до суду, відповідач не вказав коли саме, на його думку, позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів та з якого моменту мало б починатись обчислення строку для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У позовній заяві представник позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача наступні витрати: судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800,00 грн.

Перевіряючи доводи сторін та докази, якими позивач підтверджує понесені витрати, суд встановив, що сплата судового збору в сумі 840,00 грн підтверджується квитанцією від 11.08.2020 №99038, тому ці витрати суд присуджує до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Волинській області.

Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме: договору про надання правової допомоги від 07.08.2020 (а.с.4 зворот), акту про надання послуг адвоката №1 від 10.08.2020, квитанції від 10.08.2020 №0.0..1, адвокатом Замлинським С.С. було надано послуги ОСОБА_1 на суму 1 800,00 грн (а.с. 14-15).

Як вбачається з акту про надання послуг адвоката №1 від 10.08.2020, вартість послуг, наданих адвокатом ОСОБА_3 на суму 1800,00 грн включає: підготовку та подання позовної заяви (3 години).

Як уже зазначалося судом, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відзиві на позов представник відповідача просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю та недоведеністю.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, проводилась у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання, тому за критеріями обґрунтованості її розміру та пропорційності до предмета спору, та враховуючи клопотання представника відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Волинській області на користь позивача слід стягнути правову допомогу в сумі 1200,00 грн, решту витрат повинен нести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови подати подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 4424,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області подання про повернення ОСОБА_1 4424,00 грн (чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 00 копійок) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією від 08.08.2017 №0950-5885-5905-8592.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 200,00 грн (одну тисячу двісті гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, код ).

Суддя Т.М. Димарчук