Справа № 640/3808/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м. Київ № 640/3808/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І. А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України

до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 грудня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Банкнотно-монетний двір не може розглядатися як платник податку на прибуток підприємств та перебувати на обліку у контролюючих органах. На цій підставі Банкнотно-монетний двір не є об`єктом оподаткування на прибуток підприємств. Як наслідок позивач не має обов`язку надавати до контролюючого органу податкові декларації з податку на прибуток підприємств.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.2019 в адміністративній справі №640/3808/19 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив проти вказаного позову, в якому зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, згідно порядку встановленого ст. 76 та п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік позивачем. Дані камеральної перевірки свідчать про неподання позивачем податкової декларації платника податку на прибуток за 2017 рік (граничний термін подання 01.03.2018 рік) чим порушено пп. 49.18.6 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, що тягне за собою накладання штрафу в розмірі 180 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. За результатами перевірки складено акт від 12.11.2018 року №8834/26-15-12-12-12-21575489 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 03 грудня 2018 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн.

Позивач не надавав до суду жодних заперечень чи відповіді на відзив відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За результатами проведення камеральної перевірки своєчасності подання податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 12.11.2018 року №8834/26-15-12-12-12-21575489 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 03 грудня 2018 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн.

10. 12. 2018 року Банкнотно-монетному двору Національного банку України надійшло податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 03 грудня 2018 року.

Не погоджуюсь з висновками камеральної перевірки та прийнятим за результатами перевірки податковим повідомленням-рішенням Банкнотно-монетний двір звернувся зі скаргою від 17.12.2018 №81-0019/67046 про перегляд прийнятого ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України скарга Банкнотно-монетного двору залишена без розгляду у зв`язку з порушенням 10-денного терміну оскарження, визначеного п. 56.6 ст. 56 Податкового кодексу України.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Суд виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами норм п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 133.1 статті 133 ПК України платниками податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно 133.6. Національний банк України здійснює розрахунки з Державним бюджетом України відповідно до Закону України "Про Національний банк України".

Судом встановлено, що Банкнотно-монетного двір є відокремленим підрозділом Національного банку України без статусу юридичної особи і діє від імені Національного банку України в межах отриманих від нього повноважень.

Відповідно до Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є юридичною особою, що має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і закріплено за ним на праві господарського відання. Національний банк є економічно самостійним органом, який здійснює видатки за рахунок власних доходів у межах затвердженого кошторису адміністративних витрат, а у визначених цим Законом випадках - також за рахунок Державного бюджету України.

Стаття 5-1 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що одержання прибутку не є метою діяльності Національного банку. Національний банк визначає прибуток до розподілу шляхом зменшення прибутку на суму нереалізованих доходів. Національний банк спрямовує нереалізовані доходи до резерву переоцінки. Нереалізовані доходи, що стають реалізованими у наступних періодах, включаються до прибутку до розподілу у відповідних звітних періодах. Національний банк компенсує суму перевищення нереалізованих витрат над сумою резерву переоцінки коштами прибутку поточного року, а в разі їх недостатності - коштами загальних резервів. Національний банк після підтвердження зовнішнім аудитом та затвердження Радою Національного банку річної фінансової звітності за рахунок прибутку до розподілу забезпечує формування загальних резервів у розмірі 10 відсотків від середньорічного обсягу грошово-кредитних зобов`язань Національного банку, який визначається у порядку, встановленому Національним банком. Рада Національного банку має право прийняти рішення про спрямування прибутку до розподілу на збільшення статутного капіталу Національного банку. Після спрямування прибутку до розподілу на цілі, визначені частинами п`ятою та шостою цієї статті, прибуток до розподілу підлягає перерахуванню до Державного бюджету України у повному обсязі. Національний банк не має права перераховувати до Державного бюджету України суму частини прибутку до розподілу більшу, ніж визначена у річній фінансовій звітності, що підтверджена зовнішнім аудитом та затверджена Радою Національного банку.

Суд звертає увагу, що Господарським кодексом України у ст. 2 зазначається, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до п. 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до ст. 75 ПК України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Кодексом, а фактичні перевірки - Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Враховуючи вказані норми Податкового кодексу України, Закону України «Про Національний банк України», Господарського кодексу України Банкнотно-монетний двір не може розглядатися та перебувати на обліку у контролюючих органах як платник податку на прибуток підприємства, а отже у Банкнотно-монетного двору не виникає обов`язок надавати до контролюючого органу податкові декларації з податку на прибуток підприємства. Оскільки Банкнотно-монетний двір не може бути об`єктом порушення вимог підпункту 49.18.6 п. 49.18 ст. 49 ПК України та до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. п. 54.3 ст.54 та п. 120.1 ст. 120 ПК України.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем прийнято протиправне податкове повідомлення-рішення № від 03 грудня 2018 року на підставі акту від 12.11.2018 року №8834/26-15-12-12-12-21575489 за результатами камеральної перевірки щодо неподання Банкнотно-монетним двором податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік, яким застосовано штрафні санкції в сумі 170, 00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст .139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача судовий збір не стягуються.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5- 11, 19, 72- 77, 90, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (02222, м. Київ, вул. Пухівська, 7 ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 грудня 2018 року.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Качур