Справа № 420/6092/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6092/19

Категорія:108010000 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Час і місце ухвалення: 11:27, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 19.06.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року Міністерство внутрішніх справ (далі МВС) України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , з урахуванням заяви від 10 червня 2020 року, про:

- стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2011 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрат пов`язаних з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 29 393,03 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста дев`яносто три грн. 03 коп.);

- стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2011 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрат, пов`язаних з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період навчання в магістратурі в сумі 113 937,49 грн. (сто тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім грн. 49 коп.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ОСОБА_1 у 2012 році зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу 15 серпня 2012 року №82о/с. На виконання вимог ст. 18 Закону України "Про міліцію" (в подальшому зазначена норма кореспондується із положеннями ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію"), Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 від 14 травня 2007 року, між ОСОБА_1 та УМВС України на Одеській залізниці 03 вересня 2012 року укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті.

Наказом від 12 серпня 2016 року №123о/с ОСОБА_1 зараховано слухачем денної форми навчання факультету №1 (магістратура) університету, з виплатою грошового забезпечення.

01 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та університетом, а також Головним управлінням Національної поліції (далі ГУНП) в Одеській області укладено Контракт про здобуття освіти з підготовки за державним замовленням на денній формі навчання здобувача освітнього ступеня магістр.

Наказом університету від 09 лютого 2018 року №24о/с відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області, де наказом від 05 березня 2018 року №324о/с останнього призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Проте, наказом від 07 грудня 2018 року №1866 о/с, за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням молодого фахівця ОСОБА_1 звільнено з органів поліції за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Так, на ОСОБА_1 за період з 15 серпня 2012 року по 25 червня 2016 роки МВС України через Університет витрачені бюджетні кошти, в розмірі 29 393,03 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста дев`яносто три грн. 03 коп.).

За період навчання в магістратурі університету з 01 вересня 2016 року по 11 лютого 2018 роки на ОСОБА_1 витрачено кошти в розмірі 113 937,49 грн. (сто тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім грн. 49 коп.). Загальна сума до стягнення складає 143 330,52 грн. (сто сорок три тис. тридцять три грн. 52 коп.).

Таким чином, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з органів поліції на підставі невиконання вимог Договору та Контракту, а саме п.п.2.3.1, 2.3.2, 2.3.6 п.2.3., а також порушення п.3 Договору та Контракту, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове звільнення у зв`язку з небажанням особи продовжувати службу в органах поліції, та не бажанням відповідача добровільно відшкодувати витрати на навчання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що згідно п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261, особи, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах, які здійснюють підготовку поліцейських, в разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, не відшкодовують витрати у разі звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів.

Відповідно до розділу III постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України безпосередньо та через відповідних членів Кабінету Міністрів України через Міністра внутрішніх справ:

- Адміністрація Державної прикордонної служби України;

- Державна міграційна служба України;

- Державна служба України з надзвичайних ситуацій;

- Національна поліція.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 затверджено Положення про МВС.

Згідно вказаного Положення, МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах:

- забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг (Національна поліція);

- захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні (Державної прикордонної служби України);

- цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно- рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності (Державна служба України з надзвичайних ситуацій);

- міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (Державна міграційна служба України).

07 грудня 2018 року відповідач звільнився з Національної поліції України, що є складовою в структурі МВС України. Після чого, 12 грудня 2018 року, згідно наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (що також входить до Міністерства внутрішніх справ України) від 13 грудня 2018 року відповідача зараховано у списки особового складу управління по Південному регіональному управлінню на посаду офіцера (оперуповноваженого) першого сектору (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління.

Таким чином, відповідач продовжує проходити службу в МВС України, але не в Національній поліції, а в Прикордонній службі України, з якою проходження служби строком на 5 (п`ять) років.

З огляду на вищевказане, відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі МВС України - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2011 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати пов`язані з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 29 393,03 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста дев`яносто три грн. 03 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 травня 2011 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати, пов`язані з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ за період навчання в магістратурі в сумі 113 937,49 грн. (сто тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім грн. 49 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом лише 09 жовтня 2019 року, тобто більше ніж через десять місяців після звільнення відповідача з поліції (коли особа могла дізнатися) і через шість місяців після надходження матеріалів справи з ГУНП в Одеській області (коли особа дізналася).

Разом із адміністративним позовом позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду, якою позивач прохав суд визнати строк, визначений ст. 122 КАС України, для звернення до суду із адміністративним позовом, пропущеним з поважних причин.

Однак, суд першої інстанції вказану заяву позивача не розглянув, не задовольнив, рішення по ній взагалі не прийняв, строк для звернення до суду Одеському державному університету внутрішніх справ із адміністративним позовом до відповідача пропущеним з поважних причин не визнав та не поновив.

Також, апелянт зазначає, що 07 грудня 2018 року він звільнився з Національної поліції України, що є складовою в структурі МВС України.

Після чого, 12 грудня 2018 року, згідно наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (що також входить до МВС України) від 13 грудня 2018 року № 472-ОС його зараховано у списки особового складу управління по Південному регіональному управлінню на посаду офіцера (оперуповноваженого) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління.

Таким чином, суд першої інстанції не приділив належної уваги тому факту, що відповідач продовжує проходити службу в МВС України, але не в Національній поліції, а в Державній прикордонній службі України, з якою уклав контракт про проходження служби строком на 5 (п`ять) років.

МВС України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ не скористалося своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

03 вересня 2012 року між замовником - УМВС України на Одеській залізниці, виконавцем - Одеським державним університетом внутрішніх справ та громадянином України ОСОБА_1 укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Предметом даного договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр" за напрямом підготовки "Право".

Пунктами 2.3.5-2.3.6 договору від 03 вересня 2012 року передбачено, що особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення, визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання своїх обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником, та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного перебування на службі, особа зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку відповідно до п.п.3.1-3.3 договору від 03 вересня 2012 року є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ і служби протягом трьох років після навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідальність або за порушення дисципліни.

Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, визначений п.п.4.1-4.6 договору від (03 вересня 2012 року, передбачає що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, а у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання, на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ, така сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету України і використовується у порядку визначеному чинним законодавством.

Згідно з п.6.1 договору від 03 вересня 2012 року сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

ОСОБА_1 закінчив навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, отримав диплом.

За Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 25 червня 2016 року №91 о/с відряджений для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області та відповідно до Наказу ГУНП в Одеській Області №567 о/с від 25 червня 2016 року призначений на посаду слідчого Київського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області.

Наказом від 12 серпня 2016 року №123о/с ОСОБА_1 зараховано до університету слухачем магістратури факультету №1, з виплатою грошового забезпечення.

01 вересня 2016 року між замовником - ГУНП України в Одеській області, виконавцем - Одеським державним університетом внутрішніх справ та лейтенантом поліції - Кравчуком В.О. підписано контракт про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Предметом вказаного контракту є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобування вищої освіти освітнього ступеня магістр за спеціальністю "Право".

Пунктом 2.3.6. Контракту від 01 вересня 2016 року передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання за підставами, передбаченими пунктом з цього Контракту, у місячний термін відшкодувати ВНЗ витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із довідкою - розрахунком вартістю утримання курсанта.

Згідно з п.3 Контракту, підставами відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі є: дострокове розірвання контракту з будь-яких підстав, крім підстав передбачених п. 5 Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу з будь-яких підстав, крім підстав передбачених п. 5 Контракту.

В п.4.1 Контракту вказано, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим забезпеченням; продовольчим забезпеченням; речовим забезпеченням; медичним забезпеченням; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, до яких належить гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Як передбачено п.5 Контракту підставами дострокового розірвання Контракту без відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі є відрахування з навчального закладу та звільнення з поліції через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції та відрахування відрахування з навчального закладу та звільнення з поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно п.6.1 Контракту від 01 вересня 2016 року сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Наказом університету від 09 лютого 2018 року №24 о/с відповідача було направлено для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області, де Наказом від 05 березня 2018 року №324 о/с останнього призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Наказом ГУНП в Одеській області №1866 о/с від 07 грудня 2018 року, на підставі рапорту ОСОБА_1 від 22 листопада 2018 року та подання начальника Київського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області від 20 листопада 2018 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

06 лютого 2019 року до Одеського державного університету внутрішніх справ надійшов лист ГУНП в Одеській області з інформацією про звільнення зі служби в поліції працівників з числа молодих фахівців, у тому числі ОСОБА_1

12 березня 2019 року до Одеського державного університету внутрішніх справ надійшов лист ГУНП в Одеській області з інформацією стосовно звільненого молодого фахівця - випускника Одеського державного університету внутрішніх справ - Кравчука В.О, копії довідок - розрахунків фактичних витрат, пов`язаних із навчанням в Одеському державному університеті внутрішніх справ; копія послужного списку; копія договору та контракту про здобуття освіти та інших документів.

06 травня 2019 року №Ю-334 Одеський державний університет внутрішніх справ надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність відшкодування МВС України витрат пов`язаних з навчанням з 15 серпня 2012 року по 25 червня 2016 року у розмірі 29 393,03 грн. та за період з 01 вересня 2016 року по 11 лютого 2018 року у розмірі 113 937,49 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Одеський державний університет внутрішніх справ, як структурний підрозділ МВС, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялись з державного бюджету і були витрачені на їх утримання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати зазначені витрати на його утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ з 15 серпня 2012 року по 25 червня 2016 року у розмірі 29 393,03 грн. та за період з 01 вересня 2016 року по 11 лютого 2018 року у розмірі 113 37,49 грн., відповідно до розрахунку фактичних витрат №152 та №153 від 06 травня 2019 року.

Судова колегія вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені ст. 123 КАС України, за приписами якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами ч.3 цієї статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього позову є правомірність стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до приписів ч.7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Судова колегія також вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Великої Британії" Європейський суд з прав людини закріпив правило, що п.1 ст. 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, судова колегія зазначає що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2019 року до Одеського державного університету внутрішніх справ надійшов лист ГУНП в Одеській області за вхідним №372 з інформацією про звільнення зі служби в поліції працівників з числа молодих фахівців, у тому числі ОСОБА_1

12 березня 2019 року до Одеського державного університету внутрішніх справ надійшов лист ГУНП в Одеській області з інформацією стосовно звільненого молодого фахівця - випускника Одеського державного університету внутрішніх справ - ОСОБА_1 , копії довідок - розрахунків фактичних витрат, пов`язаних із навчанням в Одеському державному університеті внутрішніх справ; копія послужного списку; копія договору та контракту про здобуття освіти та інших документів.

Таким чином, починаючи щонайменше з 13 березня 2019 року, на наступний день після того, коли позивач дізнався/або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на утримання під час навчання.

Також судова колегія бере до уваги те, що Одеський державний університет внутрішніх справ майже через два місяця, а саме 06 травня 2019 року направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення №Ю-334 про необхідність відшкодування МВС України витрат пов`язаних з навчанням з 15 серпня 2012 року по 25 червня 2016 року у розмірі 29 393,03 грн. та за період з 01 вересня 2016 року по 11 лютого 2018 року у розмірі 113 937,49 грн.

А з позовом Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду лише 15 жовтня 2019 року, тобто через сім місяців після того, як дізнався про порушення своїх прав, та через п`ять місяців після направлення ОСОБА_1 повідомлення про необхідність відшкодування витрат пов`язаних з навчанням.

Позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, як на підставу пропуску строку звернення до суду, посилається на те, що університет звертається до суду із пропуском місячного строку звернення, через спробу вирішення питання шляхом досудового врегулювання спору - направлення повідомлення про таку можливість па відому адресу відповідача.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві або у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Судова колегія вважає, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

За наведених обставин, судова колегія приходить до висновку, що строк звернення з цим позовом до суду був пропущений Одеським державним університетом внутрішніх справ без поважних причин.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача щодо визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення, у зв`язку з цим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 24 грудня 2019 року №824/284/19-а, від 10 жовтня 2019 року №140/721/19.

Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом 30-ти денний строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, судова колегія вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом не надано оцінку нормам процесуального закону, який встановлює 30-ти денний строк звернення до суду та наслідки пропуску такого строку.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, керуючись п.4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву МВС України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ без розгляду.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру адвокат ОСОБА_1 ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції:

- договір про надання правової допомоги №15/07 від 06 липня 2020 року;

- додаткову угоду №2 від 15 липня 2020 року до договору про надання правової допомоги;

- акт про наданий обсяг правничої допомоги від 17 липня 2020 року з детальним описом виконаних робіт із зазначенням витраченого часу;

- квитанція до прибуткового касового ордеру №15/07-1 від 17 липня 2020 року про сплату послуг з надання правничої допомоги в розмірі 12 000 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З наданих позивачем актів про надання правової допомоги вбачається, що такі послуги як обговорення з клієнтом правової позиції перед укладанням угоди про надання правової допомоги (4 години), погодження рішення про підготовку апеляційної скарги, визначення об`єму, підготовка проекту апеляційної скарги, погодження об`єму та суті апеляційної скарги, формування додатків до апеляційної скарги. (протягом 17 годин) є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Щодо складання та підготовки апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що згідно її змісту, в ній продубльовано норми права та доводи, які було зазначено у відзиві на адміністративний позов, що, відповідно, не потребувало значних зусиль.

Вищенаведене свідчить, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та складністю справи, та не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи.

У зв`язку з цим, судова колегія, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3 000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

За таких підстав, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.3 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким залишити без розгляду позовну заяву Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до суду до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в загальному розмірі 143 330, 52 грн.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код ЄДРПОУ 0003268) на користь на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.