Справа № 520/3047/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 520/3047/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Мордак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2020, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 05.06.20 по справі № 520/3047/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту відповідач, ХНУВС), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1797 від 23.09.2019 Т.в.о, начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба полковника М. Коваленко «Про результати службового розслідування за фактом розукомплектування виробів 9Ф638 та 1РЛ-134ШЗ та притягнення винних посадових осіб до матеріальної відповідальності» в частині:

- п. 6 наступного змісту: «Інженеру-інструктору групи зенітних ракетних комплексів систем малої дальності навчально-тренувального комплексу факультету Протиповітряної оборони Сухопутних військ лейтенанту ОСОБА_2 за нанесення державі матеріальних збитків, порушення вимог абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997, № 300, п. 43.8.5 Положення про факультет ППО СВ, затвердженого наказом начальника Університету № 160 від 25.01.2019 «Про затвердження положень про командування та інші структурні підрозділи Харківського національного університету Повітряних сил», що призвело до утворення нестачі ввіреного під звіт військового майна, оголосити попередження про неповну службову відповідність та притягнути до матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди державі»,

- абзацу 7 п. 12 наступного змісту: «занести до книги грошових стягнень та нарахувань за Інженером-інструктором групи зенітних ракетних комплексів систем малої дальності навчально-тренувального комплексу факультету ППО СВ лейтенантом Д.Рашкевичем суму нанесених державі матеріальних збитків у розмірі 153834,83 грн.».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час проходження служби у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба наказом № 1797 від 23.09.2019 оголошено попередження ОСОБА_1 про неповну службову відповідність та притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди державі у розмірі 153834,83 грн, з яким він не згоден та вважає, що притягнення до матеріальної відповідальності відбулося протиправно, оскільки з ним не укладалося договору про повну матеріальну відповідальність, розслідування проведено поза межами строків, встановлених законом, з перевищенням службових повноважень, за відсутності доведення причинного зв`язку між поведінкою ОСОБА_1 та настанням шкоди у вигляді зникнення майна. Зазначив, що з листопада 2019 року почав отримувати заробітну плату у меншому на 20% розмірі, ніж за жовтень 2019 року, про причини отримання заробітної плати у меншому розмірі дізнався в усній формі у бухгалтерії університету тільки у лютому 2020 року, де йому повідомили, що у зв`язку з притягненням до повної матеріальної відповідальності внаслідок скоєння адміністративного правопорушення, з його заробітної плати кожного місяця утримується певна сума.

19.03.2020 позивачем на вимогу суду першої інстанції, надано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтоване тим, що позивач вважає, що спірні відносини, на його думку, не пов`язані з проходженням публічної служби, через що мають застосовуватися положення ч. 2, а не ч. 5 ст. 122 КАС України. Стверджує, що дізнався про притягнення його до повної матеріальної відповідальності лише у лютому 2020 року в усній формі від бухгалтера ХНУВС, вважаючи, що для обізнаності про факт притягнення до матеріальної відповідальності не достатньо лише недоотримати якусь частину заробітної плати, а ще й повинно бути офіційно ознайомленим про прийняте рішення і підстави для його прийняття.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 клопотання представника ХНУВС про залишення позову без розгляду залишено без задоволення, як і клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у зв`язку з відсутністю пропуску позивачем строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, мотивуючи свою ухвалу від 05.06.2020, зазначив, що відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача зі спірним наказом, через що дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 р. по справі № 520/3047/2020 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 р. по справі № 520/3047/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги аргументи та доводи позивача. Апелянт вважає, що службове розслідування, за наслідками якого йому оголошено попередження про неповну службову відповідність та притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди державі у розмірі 153834,83 грн, проведено з порушеннями порядку та строків його проведення, відповідачем не надано належних доказів розукомплектування виробу, не доведено взяття такого виробу на бухгалтерський облік. Стверджує, що передача позивачеві під звіт матеріальних цінностей не відбувалася та зазначає про відсутність укладеного договору між позивачем та відповідачем про повну матеріальну відповідальність позивача, через що позивач не може нести повну матеріальну відповідальність. Вважає невірним розрахунок нарахованих йому до сплати збитків через відсутності доказів бухгалтерського обліку у відповідача таких матеріальних збитків. Також позивач стверджує, що належним чином з висновками службового розслідування та спірним наказом його не ознайомлювали.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Також, стверджували, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Представник відповідача в судовому засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає. що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду цієї справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином України, з 28.12.2018 проходить військову службу за призовом офіцерів запасу на посаді інженера-інструктора групи зенітних ракетних комплексів систем малої дальності навчально-тренувального комплексу факультету протиповітряної оборони Сухопутних військ Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

07.05.2019 позивачем особисто був підписаний акт №8-1094/126 про прийняття укомплектованого згідно з формуляром Виробу 1РЛ134Ш3 №Б47543 (далі за текстом - Виріб) (а.с.84-85).

Окрім того, 07.05.2019 позивачем особисто були підписані акт №8-1094/127 технічного стану виробу 9С482М№1 (а.с.176-179) та акт №8-1094/128 технічного стану виробу 9Ф632М№Р64542 (а.с.172-175), якими позивач прийняв інше військове майно, до складу обладнання якого входять дорогоцінні метали.

Наказом Університету № 55 від 13.05.2019 ОСОБА_1 був призначений матеріально-відповідальною особою (а.с.55-56).

01.07.2019 підполковником ОСОБА_3 по команді була здійснена доповідь про виявлення нестачі комплектуючих Виробу.

01.07.2019 начальником Університету було видано наказ № 1257 про призначення службового розслідування за фактом відсутності, зокрема, 50 одиниць електронних плат у Виробі. Строк службового розслідування було встановлено до 30.07.2019.

Наказом Університету від 30.07.2019 № 1418 строк службового розслідування було продовжено до 30.08.2019.

У ході службового розслідування позивач надав наступні пояснення: «24.06.2019 о 9.00 від начальника НТК, підполковника ОСОБА_3 я отримав вказівку про повну перевірку виробу 1РЛ134 РШ зав.№Б47543 щодо наявності його складових. Під час перевірки мною встановлено відсутність електронних плат, про що я одразу доповів начальнику НТК (о 10.00 24.06.2019). Місце знаходження відсутнього майна мені невідоме. В квітні та травні 2019 року я здійснював перевірку комплектності цього виробу з метою приймання - за своєю комплектністю виріб відповідав обліковим даним та формулярів. Починаючи із 03.06.2019 зазначений виріб я приймав та здавав черговому по стоянці ОВТ із пломбуванням (відтиск №4). 24.06.2019 під час приймання техніки від чергового по стоянці ОВТ пошкодження пломбування я не виявив. Вважаю, що передумовою зазначеної події став той факт, що я в повсякденної діяльності пломбування блоків та шаф виробів не здійснював, чим порушив вимоги абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби, що обов`язку військовослужбовців берегти державне майно. Зазначений проступок я скоїв ненавмисно, в наслідок своєї недисциплінованості.» (а.с. 116).

30.07.2019 військовими посадовими особами Університету була складена довідка №350/176/8-1082/44, згідно з якою кількість відсутність плат у Виробі складає 171 одиницю, а вартість самих лише дорогоцінних металів у цих платах дорівнює 171189,58 грн.

30.08.2019 було складено акт службового розслідування (далі за текстом Акт), яким зафіксовано, що проведена 28.12.2018 інвентаризація і проведена 03.06.2019 перевірка технічного стану показали відсутність втрат чи нестач відносно Виробу.

24.06.2019 було виявлено відсутність частини комплектуючих Виробу, а саме: електронних плат.

Позивач не здійснював пломбування блоків та шаф Виробу, стан та комплектність Виробу не перевіряв і тим самим у формі непрямого умислу допустив створення умов для розукомплектування Виробу. Сума нанесених Державі збитків розукомплектуванням Виробу складає 171189,58 грн.

Позивач був ознайомлений з Актом, про що свідчить власноручний підпис військовослужбовця (а.с.109 зворот). Дата підпису не проставлена.

23.09.2019 керівником Університету в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника на реалізацію висновків Акту було видано наказ № 1797, п.6 якого до заявника застосовано дисциплінарне покарання у вигляді попередження про неповну службову відповідність та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної державі шкоди.

Абзацом 7 п.12 наказу №1797 від 23.09.2019 відносно заявника було вирішено занести до книги грошових стягнень та нарахувань суму нанесених державі збитків у розмірі 153834,83 грн.

17.10.2019 прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону відносно заявника за фактом неналежного зберігання Виробу у вигляді нездійснення пломбування блоків та шаф було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 21.10.2019 по справі №636/4433/19 заявник визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, заявник висловив щире каяття, а у письмових поясненнях, наданих як під час складання протоколу (а.с.116), так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, визнав себе винним, стверджуючи, що скоїв проступок ненавмисно, через недисциплінованість.

З листа ознайомлення в службовій картці позивача встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений 05.11.2019 з попередженням про неповну службову відповідальність за нанесення державі матеріальних збитків, порушених вимог абзацу 6 ст. 11 СВС ЗСУ, п.3.1.9 Положення про військове господарство ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 16.07.1997 року №300 п.4.3.8.5 Положення про факультет ППО СВ, затвердженого наказом начальника університету №160 від 25.01.19 "Про затвердження положень про командування та інші структурні підрозділи Харківського національного університету Повітряних Сил", що призвело до утворення нестачі ввіреного під звіт військового майна.

Не погодившись з рішення Університету про притягнення до повної матеріальної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення на позивача накладено правомірно, оскільки наявний причинно-наслідковий зв`язок між неналежним несенням заявником військової служби у вигляді неопломбування Виробу та нестачею елементів Виробу.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що строк звернення до суду з цією позовною заявою позивачем не пропущений, у зв`язку з чим була постановлена ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2020.

13.10.2020 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло письмове клопотання, в якому з посиланням на ст.88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.122 КАС України просить суд залишити позов ОСОБА_1 без розгляду, як такий, що подано з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду, та вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 р. по справі № 520/3047/2020 таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, пов`язаною з професійним здійсненням за дорученням держави особливої суспільно-корисної діяльності, що полягає в захисті і обороні Вітчизни її громадян у складі Збройних Сил України та інших військах, утворених відповідно до чинного законодавства.

Проходження військової служби врегульоване спеціальними законами - Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548 (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) та Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551 (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарні стягнень, порядок накладення та оскарження таких стягнень регламентовано Дисциплінарним статутом.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (стаття 45 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

За змістом частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч.4 ст.122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід зазначити, що пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, відповідно до частин третьої та четвертої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що спірні відносини між сторонами склалися внаслідок застосування до позивача наказу №1797 від 23.09.2019 Т.в.о, начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба полковника М. Коваленко «Про результати службового розслідування за фактом розукомплектування виробів 9Ф638 та 1РЛ-134ШЗ та притягнення винних посадових осіб до матеріальної відповідальності» в частині оголошення попередження про неповну службову відповідність позивача та притягнення до матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди держав на суму нанесених державі матеріальних збитків у розмірі 153834,83 грн.».

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що спірний наказ №1797 від 23.09.2019 був винесений на підставі акту службового розслідування, призначеного наказом начальника ХНУВС № 1257 від 01.07.2019.

З акту службового розслідування вбачається, що позивач був обізнаний про проведення, зокрема, щодо нього службового розслідування, оскільки ним подавалися пояснення щодо подій перевірки Виробу 24.06.2019.

Відповідачем надавалася та долучалася судом першої інстанції копія службової картки позивача, а також оригінал такої службової картки позивача наданий відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Розділ 2. Стягнення вказаної службової картки позивача містить інформацію про застосування до позивача наказу начальника ХУПС №1797 від 23.09.2019 у вигляді попередження позивача про неповну службову відповідність. При цьому, з листа ознайомлення службової картки позивача вбачається, що останній ознайомлений з її змістом 05.11.2019.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби (стаття 109 Дисциплінарного статуту).

На командира або будь-яку іншу посадову особу не покладено обов`язку ознайомлювати військовослужбовця із внесеними до службової картки дисциплінарними стягненнями. Навпаки, цей обов`язок Дисциплінарним статутом покладено безпосередньо на військовослужбовця.

Виходячи з аналізу наведених вище норм, обов`язок ознайомлення з усними та письмовими наказами командування внаслідок специфіки проходження військової служби покладений саме на військовослужбовця.

Твердження позивача про те, що ознайомлення позивача зі службовою карткою не доводить обізнаності позивача з наказом начальника ХУПС №1797 від 23.09.2019 та його реалізацією, колегія суддів вважає хибним з огляду на вказані вище приписи Дисциплінарного статуту.

Більш того, в позовній заяві позивач стверджує, що починаючи з листопада 2019 він отримує заробітну плату не в повному обсязі, в на 20 % нижчу, ніж за жовтень 2019 року.

Обізнаність позивача щодо отримання щомісячного грошового забезпечення у меншому розмірі свідчить про те, що позивач мав об`єктивну можливість дізнатись про причини такого зменшення та, відповідно, існування та застосування до нього оскаржуваного наказу.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач був ознайомлений зі спірним наказом з моменту його ознайомлення зі службовою карткою, тобто з 05.11.2019.

Таким чином, позивач мав звернутися до суду з цим позовом до 05.12.2019.

Однак, позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку тільки 29.02.2020, тобто з пропуском строку звернення до суду майже на три місяці.

Таким чином, аналізуючи оскаржуваний наказ в контексті дотримання строку на його судове оскарження з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає що позивач як військовослужбовець повинен був бути обізнаним про порядок накладення та оскарження дисциплінарних стягнень, враховуючи специфіку проходження військової служби, а тому наведені ним підстави пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, не можна взнати поважними.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 805/1985/18-а.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для поновлення строку звернення до суду, викладені у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду від 19.03.2020 є необґрунтованими, через що така заява не може бути задоволена.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як встановлено приписами частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Щодо твердження позивача про те, що вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду виходить за межі розгляду апеляційної скарги та на наявність ухвали суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наявність ухвали про поновлення строку звернення до суду не свідчить про дотримання позивачем строків звернення до суду та не є підставою, яка б унеможливлювала в подальшому залишення позову без розгляду за наявності для такого рішення підстав.

Крім того, відповідачем до суду апеляційної інстанції також було подано клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

За приписами ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями перевіряти дотримання строків звернення до суду.

Також, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд переглядаючи рішення судів в порядку касаційного оскарження розглядає питання дотримання строку звернення до суду, зокрема у постановах від 23.04.2020 по справі № 525/1144/16-а, від 05.08.2020 по справі № 826/15632/17, від 09.07.2020 по справі № 826/14271/15 та інших.

Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду та задовольняє клопотання представника відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення ХНУВС до суду з даним позовом та не вмотивовано висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з ч.ч.3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 по справі № 520/3047/20, а адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, ч.4 ст.229, п. 8 ч.1 ст. 240, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 по справі № 520/3047/2020 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про скасування наказу - залишити без розгляду. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 16.10.2020.