Справа № 520/12414/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р.Справа № 520/12414/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.02.20 року по справі № 520/12414/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ"

до Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник Олени Борисівни , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області третя особа Харківська міська рада

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов 'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник Олени Борисівни, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, 3-тя особа Харківська міська рада, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Державного кадастрового реєстратора Плужник О.Б. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 25 вересня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Державного кадастрового реєстратора Відділу у місті Харкові внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :13:002:0031 (місце розташування: Харківська область, м. Харків, Фрунзенський район, вул. Хабарова, 2), а саме: змінити значення коду УКЦВЗ 1.10.5 на код КВЦПЗ 11.02;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у даній справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Держгеокадастру у Харківській області посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства. Вказав, що питання внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру віднесено до дискреційних повноважень державних кадастрових реєстраторів. Крім того, вказав, що оскільки оригінал поземельної книги на земельну ділянку із кадастровим номером :13:002:0031 було вилучено у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Головне управління позбавлене можливості у відповідності до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" внести зміни до відомостей про земельну ділянку, оскільки вказані відомості вносяться до Поземельної книги на земельну ділянку, яка ведеться в паперовому вигляді.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, буд.2, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.08.2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42808442 від 26.08.2015.

Під вищевказаним об`єктом нерухомого майна розташована земельна ділянка (кадастровий номер :13:002:0031) площею 1,4889 га, з цільовим призначенням: експлуатація та обслуговування нежитлових будівель (виробничі та складські будівлі).

Рішенням 12 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.04.2017 року №608/17 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" надано Товариству з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" в оренду строком до 30.04.2022 року земельну ділянку площею 1,4889 га (кадастровий номер :13:002:0031) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що належить територіальній громаді м.Харкова для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі та складські будівлі) по вул. Хабарова, 2 (Немишлянський район).

Звернувшись до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради із письмовим запитом щодо стану підписання договору оренди землі, позивача листом №5221/0/225-18 від 30.07.2018 повідомлено, що з 17.07.2018 набрали чинності зміни до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016. Згідно з даними змінами, до земельних ділянок, у відомостях ДЗК про які відсутній код КВЦПЗ (класифікації видів цільового призначення земель), коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0. У зв`язку з цим, для розрахунку розміру орендної плати за користування земельною ділянкою Товариству було запропоновано надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який був сформований після 17.07.2018.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 09.11.2018, вбачається, що у відомостях про земельну ділянку кадастровий номер :13:002:0031, відсутній код Класифікації цільового призначення земель, натомість, в рядку "Цільове призначення" міститься код УКЦВЗ "1.10.5" - землі населених пунктів промисловості підприємств іншої промисловості.

10 грудня 2018 року позивач звернувся через Центр надання адміністративних послуг м.Харкова до державного кадастрового реєстратора відділу у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, в якій просив змінити значення коду УКЦВЗ "1.10.5" на значення коду КВЦПЗ "11.02" про земельну ділянку кадастровий номер :13:002:0031, місце розташування: Харківська область, м.Харків, Фрунзенський район, вул. Хабарова, 2, площею 1,4889 га, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі та складські будівлі).

02.01.2019 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник О.Б. винесено повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-019 у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, вважаючи його таким, що не відповідає закону, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року 520/782/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник Олени Борисівни, третя особа: Харківська міська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано повідомлення Державного кадастрового реєстратора Плужник Олени Борисівни про відмову в прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-019 від 02 січня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Державного кадастрового реєстратора Відділу у м.Харкові повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.01.2019 року, кадастровий номер :13:002:0031 з урахуванням висновків суду по даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі № 520/782/19 залишено без змін.

Так, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року 520/782/19 набрало законної сили 16.07.2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" про виправлення описки в рішенні суду задоволено. Виправлено описку, допущену в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі №520/782/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державного кадастрового реєстратора відділу у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник Олени Борисівни, третя особа: Харківська міська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення суду в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Державного кадастрового реєстратора Відділу у м.Харкові повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ІСТЕЙТ" про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.12.2018 року, кадастровий номер : 13:002:0031 з урахуванням висновків суду по даній справі".

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю МД ІСТЕЙТ звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з листом №029/279 від 12.09.2019 року, в якому просило прийняти та повторно розглянути заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.12.2018 року кадастровий номер :13:002:0031 з урахуванням висновків суду.

Державним кадастровим реєстратором Плужник О.Б. прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 25 вересня 2019 року, згідно якого розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 25.09.2019 року (реєстраційний номер ЗВ-019) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачені певні відомості, що вносяться до Державного земельного кадастру. Внесення змін до відомостей про земельну ділянку вносяться до Поземельної книги відповідно до ст. 26 вищезазначеного Закону, Перелік відомостей про земельну ділянку, які вносяться до Державного земельного кадастру визначений статтями 14 та 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Згідно з п. 118 Порядку ведення Державного земельного кадастру внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них") про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної Ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання). Таким чином. Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Постановою Кабінету Міністрів України за № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» не передбачено внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру, щодо зміни кодів УКЦВЗ на коди КВЦПЗ; подання заявником документів не в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач під час винесення рішення Державного кадастрового реєстратора Плужник О.Б. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 25 вересня 2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) встановлено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з п. 2 Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010 року "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", встановлюється, що "Голові республіканського комітету по земельних ресурсах автономної Республіки Крим, начальникам головних управлінь Держкомзему в областях, містах Києві та Севастополі, керівникам підприємств, що належать до сфери управління Держкомзему забезпечити використання Класифікації видів цивільного призначення земель при веденні державного земельного кадастру та державного реєстру земель, функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру".

У зв`язку з прийняттям 25.11.2016 року порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (який приведено у відповідність до Класифікації видів цивільного призначення земель), з 01.01.2017 року земельні ділянки, в відомостях про які цільове призначення встановлено з кодом УКЦВЗ, мають бути приведені у відповідність до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), а саме змінено значення коду УКЦВЗ на значення коду КВЦПЗ.

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільського господарства; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Пунктом 117 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року (далі по тексту Порядок) встановлено, що відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього порядку відкрито Поземельну книгу.

Згідно з п. 118 Порядку внесення до Поземельної книги відомостей (змін про них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Відповідно до п.121 Порядку для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) Державному кадастровому реєстраторові подаються: 1) заява за формою згідно з додатком 12; 2) оригінал документації із землеустрою або оцінки земель, яка є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах земель певної категорії); 3) електронний документ (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Частиною 2 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.

Відповідно до частин 4-6 статті 26 Закону України "Про Державний земельний кадастр" для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.

Відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; із заявою звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам законодавства; заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.

Суд зазначає, що код 1.10.5 - підприємств іншої промисловості, який визначено за УКЦВЗ, знаходиться в межах розділу 1.10. Промисловості, а код 11.02 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за КВЦПЗ, знаходиться в межах розділу Землі промисловості.

З наведеного випливає, що спір склався не у зв`язку із зміною цільового призначення або зміною категорії спірної земельної ділянки, а через зміни індексів цільового призначення земельних ділянок. Такі зміни не є тотожними ані за суттю, ані за змістом, а тому не спричиняють однакових юридичних наслідків.

Так, зі змісту ст. 20 Земельного кодексу України із врахуванням ч. 2 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" вбачається, що поняття цільового призначення охоплює (поглинає) і категорію землі, і види використання земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

У спірних правовідносинах відсутній такий факт як зміни категорії землі, так і факт зміни виду використання земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення встановлено, що його прийнято у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру та поданням заявником документів не в повному обсязі, а саме не надання документації із землеустрою або оцінки земель, згідно якої змінюється код земельної ділянки з кадастровим номером :13:002:0031.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року 520/782/19, яке набрало законної сили 16.07.2019 року, підтверджено, що жодних документів, окрім заяви, за формою встановленої Порядком ведення державного земельного кадастру законом не встановлено. Крім того, у вказаному рішенні встановлено, що код 1.10.5 - підприємств іншої промисловості, який визначено за УКЦВЗ, знаходиться в межах розділу 1.10. Промисловості, а код 11.02 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за КВЦПЗ, знаходиться в межах розділу Землі промисловості.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За таких обставин, рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджено, що зміна значення коду УКЦВЗ 1.10.5 на код КВЦПЗ 11.02 в даному випадку не призводить до зміни цільового призначення або зміни категорії спірної земельної ділянки та не потребує надання документації із землеустрою або оцінки земель.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про протиправність відмови державним кадастровим реєстратором у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач під час винесення рішення Державного кадастрового реєстратора Плужник О.Б. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 25 вересня 2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи висновки суду про протиправність оскаржуваного рішення, суд, з метою належного захисту прав позивача, правомірно дійшов висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Державного кадастрового реєстратора Відділу у місті Харкові внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :13:002:0031 (місце розташування: Харківська область, м. Харків, Фрунзенський район, вул. Хабарова, 2), а саме: змінити значення коду УКЦВЗ 1.10.5 на код КВЦПЗ 11.02.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про обмеження оскаржуваним рішенням його дискреційних повноважень, з огляду на наступне.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, попри неодноразове зазначення позивачем, а також у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 р. по справі 520/782/19, яке набрало законної сили, про те, що що зміна значення коду УКЦВЗ 1.10.5 на код КВЦПЗ 11.02 в даному випадку не призводить до зміни цільового призначення або зміни категорії спірної земельної ділянки, відповідачами відстоюється позиція, що внесення таких змін можливе тільки як при зміні цільового призначення земельних ділянок, а саме за проектами землеустрою щодо їх відведення.

В рішенні від 17.04.2019 року Харківський окружний адміністративний суд також зауважив, що жодних документів, окрім заяви, за формою встановленої Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 р., законом не встановлено.

Таким чином, відповідачі вимагають дій від ТОВ «МД ІСТЕЙТ», що є непорівнянні за своєю складністю та об`ємам справжній суті порушеного товариством питання.

У даній справі, судом встановлено, що відповідач під час винесення рішення Державного кадастрового реєстратора Плужник О.Б. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-19 від 25 вересня 2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

На сьогоднішній день чинне законодавство не регулює проблемні питання взаємоіснування

видів цільового призначення згідно з УКЦВЗ і КВЦПЗ, не встановлює перехідних положень щодо

застосування і зміни назв одних видів цільового призначення на аналогічні. І разом з тим, не містить норм, які б визначали незаконність використання земельних ділянок з цільовим призначенням згідно з УКЦВЗ.

Однак, для Товариства наявність коду КВЦПЗ у Державному земельному кадастрі є важливим та необхідним для визначення справедливого розміру орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер :13:002:0031, місце розташування: Харківська область, м. Харків, Фрунзенський район, вул. Хабарова, 2.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як зазначалось вище, відповідачем вже було відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З урахуванням встановлених обставин у справі, зобов`язання відповідача лише повторно розглянути заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру без внесення таких відомостей, призведе до повторної відмови.

В даному випадку зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :13:002:0031 (місце розташування: Харківська область, м. Харків, Фрунзенський район, вул. Хабарова, 2), а саме: змінити значення коду УКЦВЗ 1.10.5 на код КВЦПЗ 11.02 не є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач вже звертався до відповідача з питанням щодо внесення відомостей (зміни до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, проте відповідач протиправно відмовив позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року по справі 520/7092/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року по справі № 520/7092/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 15.10.2020 року