Справа № 808/2768/17
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 808/2768/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,
за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.
за участю: позивача ОСОБА_1 , представник позивача- Ісаєва Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018 ( суддя першої інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №808/2768/17 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 (позивачка) в інтересах ОСОБА_2 звернулася до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (відповідач), за участю третьої особи - Міністерства оборони України (третя особа) з вимогами визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.05.2015 року №172 у частині того, що смерть солдата ОСОБА_4 не пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

На обґрунтування вимог позивачка зазначила, що є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_2 - доньки загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .. Позивачка вказує, що останній був механіком-водієм зенітно-ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, загинув при виконанні обов`язків із захисту Батьківщини у зоні проведення антитерористичної операції, а тому ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII). Проте позивачка не має змоги звернутись за отриманням такої допомоги, оскільки відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.05.2015 року №172 смерть солдата ОСОБА_4 не пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби. Водночас позивачка наголошує, що в оскаржуваному наказі не зазначені обставини, відповідно до яких командир військової частини НОМЕР_1 дійшов висновку про те, що смерть військовослужбовця не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Також позивачка зазначає, що немає жодного доказу, який би підтверджував те, що смерть ОСОБА_4 настала через самогубство, а не у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідач проти такого обґрунтування позову заперечував і вказав, що відповідно до довідки про причину смерті 29.05.2015року було встановлено, що смерть настала внаслідок навмисного самоушкодження, причина смерті була встановлена судово-медичним експертом. Відповідач указує, що в таких випадках за результатами розслідування не складається акт і не беруться на облік нещасні випадки, що сталися з військовослужбовцями у разі самогубства. Таким чином, наказом від 28.05.2015 року №172 було визначено, що «смерть настала під час проходження військової служби, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно висновку експерта Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи №217 від 28.05.2015 року та постанови Попаснянського районного відділу Головного управління МВС України у Луганській області від 17.07.2015 року «Про закриття кримінального провадження», ОСОБА_4 покінчив життя самогубством пострілом у голову. На переконання Відповідача, наявність вказаних обставин зумовлює обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу.

За результатами апеляційного перегляду справи постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року залишено без змін.

На таке рішення було подано касаційну скаргу відповідачем, оскільки в процесі розгляду касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 суд касаційної інстанції встановив порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, в межах розгляду цієї скарги Суд не переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції на предмет дотримання останнім норм матеріального права. Касаційну скаргу частково задоволено, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - скасовано, а справа - направлена на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час апеляційного перегляду справи, в судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та позицію викладену в їх обґрунтування в позові. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився натомість надав клопотання с праву розглядати без участі відповідача, за результатами апеляційної скарги просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2014року №202, ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено механіком-водієм зенітного ракетного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2015 року №172 солдата ОСОБА_4 , механіка-водія зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, який загинув 28.05.2015 року в результаті наскрізного вогнепального кульового ушкодження голови з численними переломами кісток обличчя, черепу та ушкодженням мозку, виключено зі списків особового складу частини, зі списків Збройних Сил України та всіх видів забезпечення з 28.05.2015року. Смерть настала під час проходження військової служби, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

28 травня 2015 року командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №1895 «Про призначення службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_4 ».

У довідці про причину смерті від 29.05.2015 (до форми №106/о №217, видається для поховання), виданій Лисичанським міським відділенням Луганської обласної ради Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи зазначено, що причиною смерті ОСОБА_4 є наскрізне вогнепальне кульове пошкодження голови з численними переломами кісток обличчя, черепу та ушкодженням мозку.

Актом спеціального розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_4 в зоні проведення антитерористичної операції від 16.06.2015 року встановлено, що «…28.05.2015 року близько 01.00 години на взводному опорному пункті « 1703» біля населеного пункту Попасна Луганської області, здійснив самогубство пострілом із автомату солдат ОСОБА_4 , свідків події не було, адже самогубство було здійснено наодинці без присутності співслужбовців. Із пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_5 , молодшого сержанта ОСОБА_6 , солдата ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 стало відомо, що 28.05.2015року особовий склад здійснював охорону і оборону на взводному опорному пункті « 1703» біля населеного пункту Попасна Луганської області, солдат ОСОБА_4 також знаходився на взводному опорному пункті, військовослужбовці бачили солдата ОСОБА_4 та спілкувалися з ним, нічого підозрілого вони не помітили, поведінка його була адекватною. Близько о 01.00 годині в бліндажу пролунали постріли, коли військовослужбовці підбігли до місця, вони побачили, що на землі лежав солдат ОСОБА_4 без ознак життя… 4. Причини нещасного випадку: Солдат ОСОБА_4 покінчив життя самогубством. 5. Заходи щодо усунення причин нещасних випадків: … 2. Загибель солдата ОСОБА_4 , механіка-водія 2 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону вважати не пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби під час участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей…».

8 червня 2016 року командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 видано наказ №2192 «Про результати службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_4 », у якому зазначено, що «…1. Злочинних і протиправних дій серед командного складу підрозділу не виявлено. Посадових осіб частини до відповідальності не притягувати. 2. Загибель солдата ОСОБА_4 , механіка-водія зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону вважати не пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби під час участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей…».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що оскаржуваний наказ був прийнятий передчасно, оскільки на дату його винесення командир військової частини - польова пошта НОМЕР_2 не мав підтверджуючих документів (доказів), які могли стати підставою для визначення висновку про причини загибелі ОСОБА_4 .

Встановлено, що зміст оскаржуваного наказу свідчить, що підставою його прийняття є свідоцтво про смерть від 28.05.2015року серії НОМЕР_3 . Однак, як убачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , дата його видачі визначена 17.06.2015року.

При цьому, відповідач посилається на довідку про причину смерті від 29.05.2015року (до форми №106/о №217, видається для поховання), якою, на його переконання, передбачено, що смерть військовослужбовця настала внаслідок навмисного самоушкодження (самогубства).

Проте, як убачається з указаної довідки, причиною смерті ОСОБА_4 було визначено наскрізне вогнепальне кульове пошкодження голови з численними переломами кісток обличчя, черепу та ушкодженням мозку. Місцем і обставинами, при яких відбулись травми, було визначено «знайдений в бліндажі з тілесними ушкодженнями». Жодних відомостей про вчинення ОСОБА_4 навмисного самоушкодження (самогубства) довідка не містить.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, підставою для виключення ОСОБА_4 зі списку особового складу була його смерть під час проходження військової служби, не пов`язаної з виконання обов`язків військової служби. Підставою прийняття вказаного наказу було визначено свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 28 травня 2015 року.

З матеріалів справи встановлено, що свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , дата його видачі визначена 17.06.2015 року.

Наявність вказаного свідчить про невідповідність оскаржуваного наказу документам, на підставі яких він приймався.

Обґрунтовуючи правомірність прийняття оскаржуваного наказу в частині визначення факту смерті ОСОБА_4 під час проходження військової служби, не пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідач посилається на довідку про причину смерті до лікарського свідоцтва від 29.05.2015 року №217, якою на його переконання встановлено, що смерть військовослужбовця настала внаслідок навмисного самоушкодження (самогубства).

Проте, як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть від 29.05.2015 року №217, причиною смерті було визначено наскрізне вогнепальне кульове пошкодження голови з численними переломами кісток обличчя, черепу та ушкодженням мозку. Місцем і обставинами при яких відбулись травми було визначено «знайдений в бліндажі з тілесними ушкодженнями.

При цьому, вказане лікарське свідоцтво не містить жодних відомостей про вчинення ОСОБА_4 навмисного самоушкодження (самогубства).

Отже, є необґрунтованим посилання відповідача на постанову Попаснянського районного відділу Головного Управління МВС України у Луганській області про закриття кримінального провадження від 17.07.2015 року, якою було закрито кримінальне провадження відносно смерті ОСОБА_4 у зв`язку з вчиненням ним самогубства, оскільки постановою Військової прокуратури Луганського гарнізону від 18.08.2015 року, постанова від 17.07.2015 року була скасована з огляду на її передчасність, незаконність та необґрунтованість.

Таким чином, висновки відповідача щодо встановлення факту самогубства ОСОБА_4 за результатом проведення судово-медичної експертизи, оформленої висновком експерта №217 від 05.06.2015 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у вказаному висновку експерта зазначено, що відомості про вчинення ОСОБА_4 самогубства відображені в направленні.

Суд зауважує, як вбачається зі змісту вказаного висновку, експерт не встановлював факту вчинення військовослужбовцем самогубства.

Що стосується посилань відповідача на п.1.8 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних силах України, як на підставу обґрунтованості прийняття оскаржуваного наказу та визначення смерті ОСОБА_4 не пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.1.5 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої постановою Міноборони, від 06.02.2001 року № 36, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Згідно п.1.8 Інструкції, за результатами розслідування не складається акт (додаток 1 до Інструкції) і не беруться на облік нещасні випадки, що сталися з військовослужбовцями зокрема у разі природної смерті, самогубства, якщо це не було наслідком впливу психофізичних, небезпечних і шкідливих факторів під час виконання обов`язків військової служби за наявності офіційного висновку уповноважених органів.

Отже, положення вказаної Інструкції визначають можливість не складення акту про проведення розслідування і не взяття на облік нещасних випадків пов`язаних з самогубством військовослужбовця за умови наявності двух обставин: 1) самогубство не було наслідком впливу психофізичних, небезпечних і шкідливих факторів під час виконання обов`язків військової служби; 2) наявності офіційного висновку уповноважених органів.

В даному випадку відповідачем не було надано до суду жодних доказів, які б підтверджували факт наявності станом на час прийняття оскаржуваного наказу офіційного висновку уповноважених органів відносно того, що ОСОБА_4 вчинив саме самогубство та того, що він вчиняючи самогубство не перебував під впливом психофізичних, небезпечних і шкідливих факторів під час виконання обов`язків військової служби.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом на час прийняття оскаржуваного наказу, у командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 були відсутні будь-які відомості, докази або факти, які б підтверджували факт наявності правового зв`язку смерті ОСОБА_4 з вчиненням ним самогубства, що в свою чергу має наслідком відсутність підстав для висновку, що його смерть не пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

З огляду на викладені обставини, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2018 в адміністративній справі №808/2768/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.10.2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва