Справа № 400/4459/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 жовтня 2020 р. № 400/4459/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., ознайомившись із матеріалами

позовної заявиОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035
про:визнання бездіяльності протиправною,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (надалі - Міністерство або відповідач) щодо порушення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та неповідомлення ОСОБА_2 , що звернення від 24.09.2020 направлено за належністю.

Відповідно до викладеного у позові, Миколаївським окружним адміністративним судом розглядається справа № 400/3439/20 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального офісу водних ресурсів (РОВР) у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, підстава позову - невидача трудової книжки та наказу про звільнення.

ОСОБА_1 стало відомо, що інтереси РОВР у Миколаївській області у згаданій справі представляє адвокат.

24.09.2020 позивач надіслав до Міністерства запит про надання публічної інформації, в якому просив «… надати копії документації що дозволяють РОВР областей України витрачати бюджетні кошти на послуги адвокатів маючи власну юридичну службу …» (надалі - Запит від 24.09.2020).

Згідно з доданою до позову копією листа від 29.09.2020 № 25/8-12/6323-20, Міністерство звернулось до Державного агентства водних ресурсів з проханням «… розглянути запит на інформацію громадянина ОСОБА_1 від 24.09.2020 (додається) щодо правомірності дій Регіонального офісу природних ресурсів у Миколаївській області, вжити заходів щодо врегулювання порушеного питання відповідно до законодавства про працю та про результати поінформувати заявника і Міндовкілля …».

Цей лист також був направлений ОСОБА_1 .

У позові ОСОБА_1 вказав, що «… відповідач, направляючи звернення позивача за належністю до Державного агентства водних ресурсів України, всупереч ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» не повідомив позивача в 5-денний строк про надсилання заяви позивача за належністю. Закон України «Про звернення громадян» не містить норми щодо зазначення у повідомленні про направлення звернення за належністю заявнику щодо роз`яснення оскарження такого перенаправлення звернення за належністю …».

Позивач вказав, що, внаслідок бездіяльності відповідача «… він порушив мої права на отримання обґрунтованої відповіді на письмове звернення, визначені ст.40 Конституції України та ст.ст. 15, 18 Закону України «Про звернення громадян», а також не виконав обов`язку щодо об`єктивної, всебічної і вчасної перевірки мого звернення …».

Судом встановлено, що Державне агентство водних ресурсів України направило Запит від 24.09.2020 до РОВР у Миколаївській області, і останній, в межах своєї компетенції, листом від 13.10.2020 № 11/1842 задовольнив запит позивача на публічну інформацію шляхом надання власного звіту про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги, за перше півріччя 2020 року. При цьому РОВР у Миколаївській області вказав, що він не володіє і не зобов`язаний володіти відповідною інформацією щодо інших РОВР.

Після отримання вказаного листа позивач 13.10.2020 подав до Миколаївського окружного адміністративного суду позов до Державного агентства водних ресурсів України (надалі - Агентство), про зобов`язання Агентства «… виконати вимогу ч.3 Статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» направити запит позивача від 24-09-2020 року щодо документації що дозволяють РОВР областей України витрачати бюджетні кошти на послуги адвокатів маючи власну юридичну службу належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача-позивача …».

Згідно з викладеним у цьому позові «… Відповідач <Агентство> якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто володіє інформацією щодо документації що дозволяють РОВР областей України витрачати бюджетні кошти на послуги адвокатів маючи власну юридичну службу-направив запит позивача неналежному розпоряднику- регіональному офісу водних ресурсів у Миколаївській області …».

Ухвалою від 16.10.2020 у справі № 400/4496/20 суд залишив позов ОСОБА_1 до Агентства без руху.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту права, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, зловживання процесуальними права не допускається.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

На думку суду, позов ОСОБА_1 до Міністерства є саме таким, подання якого, згідно з пунктом 3 частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, суперечить завданню адміністративного судочинства.

Так, з метою реалізації права на доступ до публічної інформації, що стосується РОВР, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства, яке направило Запит від 24.09.2020 до належного, на думку Міністерства, розпорядника публічної інформації - Агентства, про що проінформувало позивача.

Відповідно, правовідносини з приводу реалізації права позивача на доступ до публічної інформації виникли у ОСОБА_1 і Агентства, при цьому, як, вказано вище, для захисту прав, наданих йому Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 звернувся суду (справа № 400/4496/20).

Законність направлення Міністерством Запиту від 24.09.2020 до Агентства Самсонов О.В. не оскаржує.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є завідомо безпідставним (відсутні доводи щодо порушення Міністерством вимог Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації»), поданим за відсутності предмета спору (Запит від 24.09.2020 був направлений для вирішення до Агентства), а сам спір з Міністерством (суть якого зводиться до констатації факту затримки на 1 день надання позивачу відповіді та факту відсутності у листі відповідача роз`яснення щодо порядку оскарження його дій/бездіяльності) має очевидно штучний характер.

Згідно з частиною третьою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

На підставі вищезазначеного, керуючись статтями 45, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною з доданими матеріалами повернути.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна