Справа № 200/3124/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року справа №200/3124/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Блохіна А.А., суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 200/3124/20-а (головуючий І інстанції Аканов О.О., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані додаткові відпустки учасника бойових дій за 2018-2019 роки; стягнення суми компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку учасника бойових дій за 2018-2019 роки в розмірі 24206 грн.; стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки у розмірі 653,56 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 24.07.2018 по 24.01.2019 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України - військова частина НОМЕР_1 . Йому надано довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення з липня 2018 року по лютий 2019 на період служби позивача з 24.07.2018 по 24.01.2019 року. Компенсація за невикористані додаткові оплачувані відпустки не виплачувалась при звільненні. Вважає не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки протиправною, оскільки має право на її отримання як учасник бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 24.07.2018 по 24.01.2019 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 24.07.2018 по 24.01.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що компенсація за невикористані дні відпустки є складовою грошового забезпечення позивача та відповідно підлягає компенсації у разі затримки її виплати.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати відповідно до діючого законодавства проводиться лише у випадку затримки грошових доходів, які не мають разового характеру.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданим Лівобережним РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 03 березня 2017 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №26 від 24.01.2019 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , командиру мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22 січня 2019 року №6-РС з військової служби за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати, що справи та посаду здав, та направлено на війсковий облік до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області. Щорічна основна відпустка за 2018 використана в повному обсязі.

Будь-яких посилань з приводу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у вказаному наказі не зазначено.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 15 грудня 2015 року позивач є учасником бойових дій.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач є учасником бойових дій, за час служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу не надавалась додаткова оплачувана відпустка та під час звільнення з військової служби не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Отже в цій частині справа є типовою, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

В другому абзаці пункту 33 та пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18 зазначено, що іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що не вправі перебирати на себе функцію обрахунку календарних днів додаткової відпустки та визначення конкретного розміру компенсації, оскільки ця дискреційна функція належить відповідачу, як роботодавцю, і який зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок з позивачем при його звільненні та виплати йому компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позову в частині визначення конкретного розміру компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій за 2018-2019, а тому, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 24.07.2018 (день прийняття на військову службу) по 24.01.2019 (день звільнення з військової служби), а похідні позовні вимоги (задоволення яких відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України залежить від задоволення основної вимоги) задоволенню іншим шляхом шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за спірний період (пункт 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо вимог апелянта про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням стоків виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналогічні приписи містяться у пункті 3 Порядку № 159.

Відтак, за приписами наведених норм компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться лише у випадку затримки грошових доходів, які не мають разового характеру.

Колегія суддів зазначає, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки має разовий характер, а тому не є об`єктом компенсації відповідно до вимог Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

За таких обставин колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 200/3124/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 200/3124/20-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 13 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: А.А. Блохін

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко