Справа № 300/527/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" жовтня 2020 р. справа № 300/527/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , згідно якого просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 30.10.2019;
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на заяву (звернення) від 30.10.2019;
- зобов`язати надати відповідь на запит на інформацію від 30.10.2019 на електронну поштову скриньку (e-mail) ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати надати відповідь на заяву (звернення) від 30.10.2019 на електронну поштову скриньку (e-mail) ІНФОРМАЦІЯ_1
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом долучення належним чином засвідчених письмових доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги, копії яких додано до заяви(а.с.23-24).
20.03.2020 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто(а.с.26).
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України(а.с.38-39).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.08.2020. Щодо заявлених позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що до військової частини НОМЕР_1 не надходило жодних поштових відправлень від ОСОБА_1 , що підтверджується відсутністю будь яких записів в журналі вхідних документів військової частини про отримані листи від позивача. Окрім того, у військової частини НОМЕР_1 на протязі 2019 року не було визначено довіреної особи для отримання поштових відправлень та не надавалась довіреність до відділення «Укрпошти» для отримання кореспонденції. Виходячи із зазначеного, відповідачу невідомо ким могло бути отримане поштове відправлення від позивача. В зв`язку із наведеним, вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.43-45).
14.09.2020 на адресу суду від позивача, надійшла відповідь на відзив, згідно якої, зазначено, що доводи відповідача щодо неотримання запиту на інформацію від 30.10.2019 та заяви (звернення) від 30.10.2019 надуманими та безпідставними, оскільки вони жодним чином не доведенні перед судом. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.48-50).
Позивачем вищенаведена відповідь на відзив була надіслана відповідачу, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.51).
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого управління персоналу штабу Командуванням ВМ ЗС України від 11.08.2017, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.36).
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом від 30.10.2020 на отримання публічної інформації в порядку статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 №2939-VI (а.с. 27).
У своєму запиті від 30.10.2019 позивач просив відповідача надали засвідчені копії рапорту про виплату компенсації вартості за не отримане речове майно, довідки про вартість речового майна, що належить до видачі (додаток до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби. Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178) та витягу із наказу про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно. А також, поінформувати чи надавалась позивачу відпустка як учаснику бойових дій, установлена п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, чи виплачувалась компенсація за невикористані дні такої відпустки за весь час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та чи виплачувалась за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення, якщо виплачувалась, то за який саме час і в яких розмірах.
Відповідь на вказаний запит позивач просив надати на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1
Також, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 в порядку звернення громадян із заявою від 30.10.2019, згідно якої просив: виплатити належну при звільнені компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 , виплатити належну при звільнені грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 та виплатити індексацію грошового забезпечення за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 28-31).
Однак відповідь на запит від 30.10.2019 та заяву від 30.10.2019 військовою частиною НОМЕР_1 позивачу ні на електронну адресу, ні на поштову адресу на момент його звернення до суду з даним позовом не надано.
Вважаючи дії відповідача щодо ненадання інформації в строки, передбачені чинним законодавством, яка запитувалась в запиті від 30.10.2019 та заяві від 30.10.2019, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Згідно із частиною 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.
Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Статтею 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначений перелік розпорядників інформації.
Так, частиною 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
В свою чергу частиною 4 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частинами 1 та 2 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Згідно із частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ, та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформаціюм.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом від 30.10.2020 на отримання публічної інформації в порядку статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 №2939-VI, який отриманий відповідачем 06.11.2019.
Відповідь на вказаний запит позивач просив надати на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 , що узгоджується з положеннями частини другої статті 7 Закону України Про інформацію.
Відповідно частини 4 статті 20 Закону №2939-VI, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Однак відповідачем не надано відповідь на запит ОСОБА_1 у визначений частиною 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" п`ятиденний строк.
Частиною 1, 4, 5 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Докази на підтвердження наявності визначених частиною 1 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" підстав для відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 , як і сама відмова у задоволенні запиту, в матеріалах справи відсутні.
Відтак, судом встановлено, що отримавши 06.11.2019 запит ОСОБА_1 , відповідачем не надало жодної відповіді на такий запит, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання позивачу відповіді на запит на інформацію від 30.10.2019 та задоволення позову в цій частині.
Щодо ненадання відповіді на заяву (звернення) ОСОБА_1 від 30.10.2019, суд зазначає наступне.
Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно з статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» із заявою від 30.10.2019, згідно якої просив: виплатити належну при звільнені компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 , виплатити належну при звільнені грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 та виплатити індексацію грошового забезпечення за весь період проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка отримана відповідачем 06.11.2019.

Разом із тим, відповідач, на якого покладено обов`язок повідомити ОСОБА_1 про наслідки розгляду його заяви від 30.10.2019, не надав доказів, які б підтверджували надання відповіді заявнику у встановлений законом строк.

Наведене свідчить, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено бездіяльність, щодо ненадання позивачу відповіді на заяву від 30.10.2019, що вказує на протиправність таких дій та обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, представник відповідача у відзиві зазначає, що до військової частини НОМЕР_1 не надходило жодних поштових відправлень від ОСОБА_1 .

Однак, суд вважає такі доводи військової частини НОМЕР_1 необґрунтованими, оскільки дане твердження спростовується належним чином засвідченими копіями сторінок Журналу реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 за період з 06.11.2019 по 07.11.2019, згідно яких відповідачем 06.11.2019 отримано та зареєстровано під порядковим номером 771 направлену ОСОБА_1 кореспонденцію (а.с.57).

В зв`язку із вищенаведеним судом встановлено, що отримавши 06.11.2011 запит на інформацію від 30.10.2019 та заяву від 30.10.2019, військова частина НОМЕР_1 не надала ОСОБА_1 жодної відповіді на них, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відтак, враховуючи встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 30.10.2019 та заяву від 30.10.2019, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати відповіді на запит та заяву ОСОБА_1 від 30.10.2019.

Що стосується способу надання відповіді за запит позивача, то суд звертає увагу на таке.

Згідно частини 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну. У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2019 по справі 820/4258/17.

Аналіз встановлених судом обставин справи не дають підстав для висновку про відсутність у військової частини НОМЕР_1 технічної чи ресурсної можливості переведення в електронну форму відповіді на запит та заяву позивача від 30.10.2019, а так само про те, що таке переведення та надсилання на електронну пошту позивача покладе на відповідача надмірний тягар.

В зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку щодо можливості зобов`язання відповідача надати відповіді на запит та заяву ОСОБА_1 від 30.10.2019 на електронну поштову скриньку позивача ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію від 30.10.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 30.10.2019 на електронну поштову скриньку (e-mail) ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву (звернення) від 30.10.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на заяву (звернення) від 30.10.2019 на електронну поштову скриньку (e-mail) .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , електронну поштову скриньку (e-mail) ІНФОРМАЦІЯ_1 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.