Справа № 160/12877/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 жовтня 2020 р. Справа № 160/12877/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Південний» до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Південний» з позовом до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис № ГР-165 від 07 вересня 2020 року, виданий Комунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідачем був виданий припис № ГР-165 від 07 вересня 2020 року, на підставі якого необхідно демонтувати власними силами протягом п`яти днів з дня прийняття цього рішення самовільно встановлену на території міста споруду та привести земельну ділянку до первісного стану, а у випадку не виконання припису буде проведено примусовий демонтаж споруди із подальшим стягненням витрат, пов`язаних із здійсненням цих заходів. При цьому, приписами Закону України "Про благоутрій населених пунктів" визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється виключно сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами і інспекціями з благоустрою населених пунктів. Даний перелік є вичерпним, а, отже, відповідач не належить до суб`єктів самоврядного контролю та, відповідно, не має повноважень щодо винесення оскаржуваного припису. Тому, позивач вважає, що припис є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на що, звертається до адміністративного суду з даним позовом.

Суд при вирішенні питання щодо відкриття провадження у цій адміністративній справі, виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Однак, це не означає, що правопорядок в Україні допускає можливість звертатися з будь-якими позовами (позовними вимогами) до будь-якого суду, адже порядок здійснення судочинства в силу статті 92 Конституції України визначається виключно Законами України, тому право на звернення до суду фізичні та юридичні особи мають здійснювати у порядку та спосіб, визначеному законами з питань судочинства.

За приписами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, за змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції, є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин, є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою визнання протиправним та скасування припису № ГР-165 від 07 вересня 2020 року, яким власника споруди, розташованої за адресою: вул. Виконкомівська, 7, м. Дніпро (зі сторони вулиці Південної), зобов`язано демонтувати самовільно встановлену на цій території споруду та привести відповідну земельну ділянку до первісного стану.

Таким чином, з установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо права користування об`єктом нерухомості та земельною ділянкою, а, отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне, відмовити у відкритті провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 813/4609/16, від 30.01.2019 року у справі №803/413/18 та постанові Верховного Суду від 06.02.2019року у справі №815/2955/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, враховуючи суть, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу позову (порушення цивільного права), а також і суб`єктний склад цього спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, слід роз`яснити позивачу, що, з урахуванням суб`єктивного складу сторін у цьому спорі, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 6, 7, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Південний» до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька