Справа № 280/4296/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Справа № 280/4296/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо непризначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України Про міліцію № 565-ХІІ від 20.12.1990 року в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» № 208-УІІІ від 13.02.2015, у розмірі 150-кратного прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 26.11.2019;

зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України Про міліцію № 565-ХІІ від 20.12.1990 року в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» № 208-VІІІ від 13.02.2015 року, у розмірі 150-кратного прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 26.11.2019.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що при повернені матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, передбачений Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, оскільки останній не передбачає можливості повернення матеріалів, тим більше, без зазначення конкретних підстав для такої дії. Зазначає, що оскільки ІІІ групу інвалідності та 30 % втрати працездатності йому встановлено 26.11.2019, то днем виникнення права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 2 вищевказаного Порядку є 26.11.2019. Також, вважає безпідставним посилання відповідача в якості підстави для повернення матеріалів на не поширення на позивача положень ЗУ «Про міліцію» та Порядку і умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, бо спеціальне звання капітан внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню капітан міліції. Відтак, вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із чим, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві на позовну заяву від 20.07.2020 вх. № 33018 посилається на те, що позивач проходив службу на посаді старшого інженера виробничо-диспетчерського відділу УВП № 88 УМВС України в Запорізькій області та мав звання капітана внутрішньої служби. Відтак, вважає, що позивач, як підполковник внутрішньої служби належить до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони і не належить до категорії працівників міліції. У зв`язку із чим на позивача не поширюються норми Закону України «Про міліцію». Також зазначає, що вимога позивача щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги сформульована некоректно та є по суті втручанням в дискреційні повноваження органу щодо прийняття рішення. На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Від третьої особи 04.08.2020 надійшли письмові пояснення вх. № 35323, в яких ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області зазначає, що з урахуванням внесених змін до Закону України «Про міліцію» з 12.03.2015 право на одноразову грошову допомогу мають тільки ті пенсіонери, які звільнені з органів міліції та отримали травми або захворювання в період проходження служби. Також вказує, що рішення про надання або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги має приймати саме відповідач, а на ліквідаційну комісію покладені лише процедурні обов`язки щодо підготовки документів і складання висновку. На підставі викладеного, просить відмовити у позові повністю.

Ухвалою суду від 06.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4296/20. Призначено судове засідання на 04.08.2020 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 наказом від 06.07.1995 звільнений з органів внутрішніх справ України в запас за п. «б» ст. 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

26.11.2019 ОСОБА_1 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання так, отримано в період проходження служби в органах внутрішніх справ (30% втрати професійної працездатності).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області із заявою встановленого зразка про направлення документів до Міністерства внутрішніх справ України з метою призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію».

Листом від 27.02.3020 вих. № 2671/15-2020 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув ОСОБА_1 матеріали у зв`язку із невідповідністю вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та з вимогою про зобов`язання відповідача вчинити дії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У подальшому, Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року.

При цьому, у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 822/31/18 від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17, від 06 березня 2019 року у справі 822/163/18.

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника (далі - Порядок № 850).

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

У відповідності до пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктами 7-9 Порядку №850 закріплено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядку № 850.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 405/704/17.

Пункт 3 Порядку № 850 встановлює підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги:

- загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків;

- установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків.

Зазначені підстави визначені як самостійні та надають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні хоча б однієї з них.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності обґрунтовується наявністю причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п. 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач всупереч приписів Порядку №850 не прийняв жодного з рішень-призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а натомість повернув документи, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, відповідачем в порушення вимог Порядку №850 не розглянуто та не прийнято рішення по заяві та поданих позивачем документів для призначення одноразової грошової допомоги.

З огляду на вказане, суд вважає за можливе визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало посилання відповідача на відсутність у позивача статусу працівника міліції, у зв`язку з чим слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міліцію», особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно з частиною першою 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються «Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ», затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про пожежну безпеку», чинного на час звільнення позивача зі служби в ОВС, особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

За приписами частини першої статті 20 Закону України «Про пожежну безпеку», порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 2 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», спеціальне звання капітан внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню капітана міліції.

Окрім того, як свідчать до матеріалів справи розрахунок вислуги років позивача , витяг з наказу № 121 о/с від 06.07.1995, ОСОБА_1 проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі п. «б» ст. 64 (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Отже, на переконання суду, на позивача поширюються положення Закону України «Про міліцію», а доводи відповідача не грунтуються на положеннях законодавства.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, а також виходячи із того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений суд вважає за можливе зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 та матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 суд відмовляє, бо відповідач не прийняв жодного із визначених законодавством рішень, повернувши матеріали, а відтак вимоги наразі є передчасними.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір в сумі 420,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за матеріалами ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 та матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.10.2020.

Суддя Л.Я. Максименко