Справа № 640/22740/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

13 жовтня 2020 року м. Київ № 640/22740/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (далі - заявник, ПАТ «Сумихімпром») з позовом до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі (далі - відповідач, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення про перегляд та лібералізацію спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту від 02.09.2020 №СП-459/2020/4411-03.

ПАТ «Сумихімпром» подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 02.09.2020 №СП-459/2020/4411-03 про перегляд та лібералізацію спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту до набрання законної сили рішенням у справі.

На думку заявника є очевидні ознаки протиправності прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень, а саме Комісією порушено положення частини першої статті 19 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», прийнявши рішення за відсутності вимоги центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику або відповідного органу виконавчої влади. Крім того, оскаржуване рішення прийняте без повідомлення заінтересованих осіб, у тому числі, ПАТ «Сумихімпром», чим позбавлено останнього можливості повідомити про свою позицію та надати відповідні докази. До того ж, в порушення абзацу 2 частини першої статті 19 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» не вирішено питання продовження строку спеціальних заходів.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведених правових норм, суд вважає за можливе розглянути заяву за наявних матеріалів без повідомлення учасників справи, при вирішенні якого виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено шляхом: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання заявнику непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме заявник повинен навести обставини та докази для необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комісії від 31.07.2017 №СП-377/2017/4411-05 на підставі заяви національних товаровиробників, а саме: Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром», Державного підприємства «СхідГЗК», Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ЗОРЯ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХО» було порушено спеціальне розслідування щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту, код УКТЗЕД 2807 0000 00.

За висновком Комісії від 02.07.2018 протягом періоду розслідування імпорт в Україну товару зростав і це зростання відбувалося на таких умовах і в таких обсягах, що заподіювало значної шкоди національному товаровиробнику; національні інтереси вимагали застосування до такого імпорту спеціальних заходів; встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між імпортом та значною шкодою, визнано заяву національних товаровиробників обгрунтованою та прийнято рішення від 02.07.2018 № СП-391/2018/4411-05 «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту» застосовано спеціальні заходи щодо імпорту в Україну товару незалежно від країни походження та експорту, що має такий опис: кислота сірчана та олеум, що імпортуються в Україну, та можуть класифікуватися згідно з УКТЗЕД за кодом 2807 0000 00.

Спеціальні заходи застосовано строком на три роки шляхом запровадження режиму квотування імпорту в наступних обсягах:

в перший річний період, що розпочинається з 01.09.2018 р. і закінчується 31.08.2019 для Республіки Білорусь - 30 769 т, Російської Федерації - 8 631 т, інших країн - 4 316 т;

в другий річний період, що розпочинається з 01.09.2019 і закінчується 31.08.2020 для Республіки Білорусь - 32 307 т, Російської Федерації - 9 063 т, інших країн - 4 531 т;

в третій річний період, що розпочинається з 01.09.2020 і закінчується 31.08.2021 для Республіки Білорусь - 33 923 т, Російської Федерації - 9 516 т, інших країн - 4 758 т.

При цьому, слід зазначити, що в рішенні про застосування спеціальних заходів від 02.07.2018 під час спеціального розслідування детально досліджувалось питання щодо співвідношення інтересів споживачів та виробників, встановлено, що застосування квот в розмірах, визначених цим рішенням, повністю відповідає національним інтересам, інтересам Національного товаровиробника та споживачів.

В подальшому, Комісією прийнято рішення від 02.09.2020 № СП-459/2020/4411-03 про перегляд та лібералізацію спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту, яким переглянуто спеціальні заходи, застосовані рішенням Комісії від 02.07.2018 №СП-391/2018/4411-05, а саме: встановлено в третьому річному періоді, що розпочинається з 01.09.2020 і закінчується 31.08.2021, для усіх країн - 48 197т та вирішено протягом місяця з дня набуття чинності рішенням від 02.09.2020 №СП-459/2020/4411-03 розглянути на засіданні Комісії питання щодо доцільності подальшої лібералізації захисних заходів.

Рішення від 02.09.2020 № СП-459/2020/4411-03 опубліковано та набрало чинності 04.09.2020.

Статтею 19 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» від 22.12.1998 № 332-XIV (далі - Закон) передбачено порядок перегляду спеціальних заходів та заходів нагляду щодо імпорту в Україну.

Частиною першою статті 19 Закону передбачено, що протягом строку застосування спеціальних заходів на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або відповідного органу виконавчої влади Комісія проводить засідання.

На цих засіданнях розглядаються наслідки застосування відповідних заходів, визначається ступінь необхідності прискорення лібералізації режиму імпорту в Україну, що є об`єктом спеціальних заходів, а також з`ясовується необхідність продовження строку застосування цих заходів.

У разі коли строк застосування спеціальних заходів перевищує три роки, такі заходи підлягають лібералізації не пізніше ніж після закінчення половини цього строку. За можливості спеціальні заходи скасовуються чи прискорюється темп їх лібералізації.

Заходи, строк застосування яких продовжений відповідно до частини другої статті 18 цього Закону, не можуть бути більш обмежувальними, ніж вони були наприкінці попереднього строку, і повинні надалі лібералізуватися.

Частиною другою статті 19 Закону передбачено, якщо після завершення засідань Комісії, зазначених у частині першій цієї статті, Комісія робить висновок, що скасування або перегляд заходів нагляду або спеціальних заходів, зазначених у статтях 14, 15 і 16 цього Закону, є необхідним, вона приймає відповідне рішення про скасування або перегляд відповідних заходів. Це рішення приймається Комісією кваліфікованою більшістю голосів. Повідомлення про його прийняття публікується Міністерством у газеті.

Виходячи з викладених положень Закону ініціатором перегляду заходів повинен бути центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або відповідний орган виконавчої влади, який повинен направити вимогу про перегляд спеціальних заходів.

В той же час, як вбачається з поданих до позову документів, підставою для ініціювання питання щодо перегляду спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму став лист-звернення Об`єднання підприємств «Укрметалургпром» від лютого 2020 року, яке адресоване Міністру розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - голові Комісії Милованову Т.С., в якому Об`єднання просило відмінити квотування імпортних поставок сірчаної кислоти українським споживачам.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями заявника, що питання стосовно перегляду та лібералізації спеціальних заходів фактично вирішено Комісією не на підставі вимоги уповноваженого органу в розумінні положень частини першої статті 19 Закону, а на підставі листа юридичної особи, в якому зазначені власні припущення щодо необхідності перегляду спеціальних заходів та без підтвердження відповідними доказами.

Окрім того, як зазначив заявник, оскаржуване рішення від 02.09.2020 № СП-459/2020/4411-03 не було доведено до його відома як національного виробника та заінтересованої особи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону сторона заінтересована - будь-яка особа, яка повідомила центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики про свою заінтересованість в участі у спеціальному розслідуванні відповідно до частини другої статті 9 цього Закону та яка бере активну участь у спеціальному розслідуванні шляхом подання в письмовій формі доказів або іншої інформації, достатньої для цілей цього розслідування.

Заінтересованими сторонами можуть бути, у тому числі: національний товаровиробник, виробник або оптовий продавець подібного товару в Україні.

Як пояснив заявник, підприємства національного товаровиробника не були проінформовані про перегляд рішення від 02.07.2018 №СП-391/2018/4411-05 «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту», а також про зміст інформації, яка відповідно до повідомлення в газеті Урядовий кур`єр, була подана Комісії Міністерством.

Як зазначено у статті 19 Закону на засіданнях щодо перегляду спеціальних заходів та заходів нагляду щодо імпорту в Україну розглядаються наслідки застосування відповідних заходів, визначається ступінь необхідності прискорення лібералізації режиму імпорту в Україну, що є об`єктом спеціальних заходів, а також з`ясовується необхідність продовження строку застосування цих заходів.

Відповідно до положень статті 9 цього Закону Міністерство має право вимагати від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та інших органів виконавчої влади в Україні, заінтересованих сторін надання інформації, необхідної для проведення спеціального розслідування. Така вимога є обов`язковою для органів виконавчої влади та заінтересованих сторін і підлягає виконанню ними у строк, встановлений Міністерством.

З метою визначення достатності доказів, що містяться в інформації, яка подається до Міністерства протягом проведення спеціального розслідування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або іншим органом виконавчої влади в Україні, заінтересованими сторонами, Міністерство повинно проводити перевірки такої інформації.

При цьому, заінтересовані сторони мають право звертатися письмово у строки, зазначені у повідомленні про порушення спеціального розслідування, до Міністерства з вимогою щодо проведення у Міністерстві за їх участю слухань з питань спеціального розслідування: 1) у разі якщо ними доведено, що спеціальне розслідування зачіпає їх інтереси, а його результати можуть вплинути на їх діяльність; 2) за умови, що є особливі причини для проведення зазначених слухань.

Суд зазначає, що оскільки позивач був ініціатором порушення спеціального розслідування щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму, за результатами якого встановлено спеціальні заходи рішенням від 02.07.2018 на захист інтересів національного товаровиробника, він є заінтересованою стороною в розумінні Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».

З урахуванням викладеного, суд бере до уваги посилання заявника на те, що відповідачем переглянуто спеціальні заходи та прийнято відповідне рішення без надання можливості заінтересованим особам, у тому числі, ПАТ «Сумихімпром» повідомити про свою позицію та надати відповідні докази, чим порушено його права як національного товаровиробника.

Окрім того, положеннями частини першої статті 19 Закону передбачено, що на засіданнях щодо перегляду спеціальних заходів, окрім іншого, також з`ясовується необхідність продовження строку застосування цих заходів.

У разі коли строк застосування спеціальних заходів перевищує три роки, такі заходи підлягають лібералізації не пізніше ніж після закінчення половини цього строку. За можливості спеціальні заходи скасовуються чи прискорюється темп їх лібералізації.

Заходи, строк застосування яких продовжений відповідно до частини другої статті 18 цього Закону, не можуть бути більш обмежувальними, ніж вони були наприкінці попереднього строку, і повинні надалі лібералізуватися.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення, опублікованого в газеті Урядовий кур`єр 04.09.2020, в оскаржуваному рішенні від 02.09.2020 не вирішено питання щодо продовження строку застосування переглянутих заходів в розумінні статті 19 Закону.

Також, оскаржуваним рішенням від 02.09.2020, окрім іншого, вирішено розглянути питання щодо доцільності подальшої лібералізації захисних заходів, застосованих, зокрема, щодо позивача, протягом місяця з дня набуття чинності цього рішення. У випадку прийняття позитивного рішення щодо лібералізації захисних заходів, воно може призведе до значної шкоди позивачу.

Враховуючи викладене, розглянувши заяву та подані до документи, суд погоджується з твердженнями заявника про очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення та те, що невжиття заходів забезпечення позову дійсно може призвести до того, що до ухвалення рішення у даній справі існує об`єктивний ризик настання негативних та неповоротних наслідків, що, у свою чергу, в майбутньому зробить неможливим поновлення порушених інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Суд вважає, що визначений заявником спосіб забезпечення адміністративного позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та про наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись статтями 150-154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення позову в адміністративній справі задовольнити.

Зупинити дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 02.09.2020 №СП-459/2020/4411-03 про перегляд та лібералізацію спеціальних заходів щодо імпорту в Україну кислоти сірчаної та олеуму незалежно від країни походження та експорту до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню на підставі частини першої статті 156 КАС України.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання до « 13» жовтня 2023 року.

Стягувач: публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (40012, м. Суми, вул. Харківська п/в 12, );

Боржник: Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст.256 КАС України. Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 КАС України.

Суддя В.П. Шулежко