Справа № 646/3025/20
Суддя: Сеник О. С.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №-646/3025/20 Провадження №-2-а/613/20/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Богодухів

Богодухівський районний суду Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області адміністративну справу№ 646/3025/20 за позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Червонозаводського районного суду Харківської області з позовом до інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка О.С. (далі по тексту відповідач), в якому просив суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії АБ № 001821 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у сфері паркування, зафіксоване в режимі фотозйомки.

В обґрунтування позовних вимог пояснив, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. Стверджує, що позивач є інвалідом ІІ групи з ураженням опорно-рухового апарату, а автомобіль PEUGEOT-308, яким він користується, є гуманітарною допомогою, отриманою ним як інвалідом ІІ групи з ураженням опорно-рухового апарату. Зазначив, що 05.05.2020 о 10:00 год. припаркувався за адресою : м. Харків, майдан Конституції 4/2 на місці, обладнаному для паркування інвалідів та позначеному знаком «Місця для інвалідів для безоплатного користування» (згідно з ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»). Враховуючи викладене, вважає, що не повинен був оплачувати послугу з користування майданчиком для платного паркування, та заперечує порушення ним ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.07.2020 по справі № 646/3025/20 позовну заяву ОСОБА_1 до головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Стеценка Олександра Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передано на розгляд до Богодухівського районного суду Харківської області, за територіальною підсудністю.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01.09.2020 справу № 646/3025/20 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

16.09.2020 позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача протиправними, скасувати постанову серії АБ № 001821 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , відшкодувати моральну шкоду, заподіяну протиправними діями відповідача, в розмірі 5000 грн. В обгрунтування позивач заначив, що він є інвалідом 2-ї групи з ураженням опорно-рухового апарату та йому складно пересуватися. У зв`язку із протиправним накладенням на нього адмінстративного стягнення він вимушений їздити до суду та до інших органів дежавної влади за отриманням різноманітних довідок і документів. Вказані дії є для нього складними як фізично, так і психологічно.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у надісланій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про закриття провадження у справі № 646/3025/20.

В обґрунтування клопотання зазначив, що автомобіль позивача під час фіксації правопорушення не мав розпізнавального знаку «водій з інвалідністю». Враховуючи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, його дії підпадають під ознаки правопорушення за ч.6 ст.152-1 КУпАП, а відтак, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача в даному випадку відноситься до компетенції Національної поліції. У зв`язку з викладеним, 21.09.2020 начальником Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради було винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача. З огляду на наведене, з посиланням на п.8 ч.1 ст.238 КАС України стверджує про наявність підстав для закриття провадження у даній справі про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що сторони по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Стеценка О.С. від 05.05.2020 серії АБ № 001821 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 100 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 порушив абз. 3 п. 26, п. 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, а саме неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування, визнання протиправними дій відповідача, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Згідно з п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі по тексту Правила паркування транспортних засобів), користувач зобов`язаний поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.

У разі несплати користувачем вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування посадова особа виконавчого органу сільської, селищної, міської ради складає протокол про порушення та засвідчує за допомогою фотозйомки відсутність відповідного платіжного документа на лобовому склі транспортного засобу або відсутність факту сплати такої вартості в базі даних захищеної комп`ютеризованої системи (п.31 Правил паркування транспортних засобів).

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю.

Порядок надання пільг власникам транспортних засобів, зазначених у частині шостій цієї статті, на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування та на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги щодо зберігання транспортних засобів (крім автостоянок - гаражних кооперативів), визначається Кабінетом Міністрів України (ч.11 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Згідно з п. 2 Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 25.05.2011 № 585 (далі по тексту Порядок № 585), право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається, зокрема, водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).

Документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність (п.4 Порядку № 585).

Як встановлено пунктом 5 Порядку № 585, безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342, і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак Водій з інвалідністю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч.4 ст.77 КАС України).

Відповідно до примітки до ст. 14-2 КУпАП, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Як зазначено в оскаржуваній постанові від 05.05.2020 серії АБ № 001821, правопорушення було зафіксовано на технічний засіб Lenovo ТВ-Х705L № НАОYJY2J, ознайомитися із зображенням (відеозаписом) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення можна в розділі On-line послуги на сторінці Департаменту територіального контролю на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету за адресою в мережі Інтернет: https://www.city.kharkov.ua/uk/gorodskaya-vlast/ispolnitelnyie-organyi/departamentyi/dtk.html. Ідентифікатором доступу до зазначеної інформації є серія та номер цієї постанови (а.с.3).

Суд зазначає, що відповідачем на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження, не надано до суду ані вказаного відеозапису, ані іншого доказу з фіксацією транспортного засобу позивача в момент вчинення стверджуваного правопорушення.

На виконання приписів ч.4 ст.9, ч.4 ст.77 КАС України, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було зроблено спробу переглянути відеозапис вчиненого правопорушення за вказаною вище електронною адресою.

Однак, дослідження цього відеозапису не виявилось можливим, оскільки результатом введення серії та номеру оскаржуваної постанови є «за вашим запитом нічого не знайдено».

Жодних доказів вчинення ОСОБА_1 порушення абз.3 п.26, п.30 Правил паркування транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.152-1 КУпАП, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Натомість, наявною в матеріалах справи довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 447361 від 20.07.2016 підтверджено, що ОСОБА_1 з 20.07.2016 встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку із захворюванням опорно-рухового апарату, безстроково.

Отже, позивач є особою з інвалідністю, яка у відповідності до ч.6, ч.8 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні») та п.2 Порядку № 585 має право на пільги щодо оплати вартості паркування.

Однак, відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови, всупереч вимогам ч.2 ст.2 КАС України, не було з`ясовано та не враховано наявності у позивача такої пільги.

Доказів розміщення транспортного засобу позивача у місці, не призначеному для паркування осіб з інвалідністю, або доказів відсутності в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача розпізнавального знаку Водій з інвалідністю відповідачем до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що порушення позивачем абз.3 п.26, п.30 Правил паркування транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.152-1 КУпАП, не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечив факт вчинення ним правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, не надав належних доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АБ № 001821 від 05.05.2020 підлягає скасуванню.

Згідно з п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми ст. 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 701 від 10.10.2018, зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 24 від 17.01.2019, уповноважено завідувачів секторів інспекційної роботи - інспекторів з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 152-1 КУпАП.

В силу п.6 Правил паркування транспортних засобів, контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою та утримання майданчиків для паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

Отже, складення постанови у справі про адміністративне правопорушення є встановленим законом повноваженням відповідача, яке він зобов`язаний реалізувати у випадку наявності обґрунтованих підстав вважати, що водій порушив Правила паркування транспортних засобів.

Суд зауважує, що виходячи зі змісту позовної заяви, уточненої позовної заяви, незаконність дій відповідача ОСОБА_1 фактично пов`язує з протиправністю винесеної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 287 КАС України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень закону, суд дійшов висновку, що у випадку встановлення порушень, інспектором з паркування (посадовою особою виконавчих органів відповідної ради) приймається постанова у справі про адміністративне правопорушення і саме така постанова має безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи, відносно якої складено постанову. У разі судового оскарження постанови при вирішенні спору судом підлягають оцінці і підстави притягнення до адміністративної відповідальності, а також проводиться перевірка доведеності факту порушення водієм Правил паркування транспортних засобів.

Враховуючи, що відповідачем фактично реалізована його компетенція на розгляд справи про адміністративне правопорушення, в результаті чого винесено рішення - постанову про накладення адміністративного стягнення, оспорювані дії щодо складення постанови не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а тому визнання незаконними дій не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки оскаржувані дії відповідача не є юридично значимими для позивача.

У спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для позивача, є постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АБ № 001821 від 05.05.2020, прийнята в результаті таких дій.

На підставі вищевикладеного, за наявності у відповідача встановленого законом права на розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у спірних відносинах є саме скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача слід відмовити.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем в уточненій позовній заяві не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Доводи позивача про наявність у нього інвалідності та складність у пересуванні, з урахуванням фактичних обставин справи та виникнення спірних відносин, самі по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича моральної шкоди в сумі 5000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17.

З приводу клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що вона підлягає застосуванню у випадку, коли суб`єкт владних повноважень погодився з допущеними ним порушеннями та такі порушення були виправлені ним самостійно за власною ініціативою, що призвело до повного відновлення законних прав та інтересів позивача без необхідності визнавати протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заперечує проти самого факту вчинення ним адміністративного правопорушення, відсутність якого має наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постановою начальника Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Гаркушина А.О. від 21.09.2020, винесеною з посиланням на ст.279-1 КУпАП, закрито справу по адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, обставини якої викладені у повідомленні серії АБ № 001821 від 05.05.2020.

Разом з тим, вказаним рішенням начальника Інспекції з паркування оскаржувана постанова серії АБ № 001821 від 05.05.2020 не була скасована та наразі є чинною.

Вказаним рішенням начальника Інспекції з паркування від 21.09.2020 фактично констатовано не відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, а наявність у діях останнього складу правопорушення, передбаченого іншою нормою - ч. 6 ст.152-1 КУпАП, розгляд справ про яке віднесено законом до компетенції іншого органу.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення серії АБ № 001821 одночасно мають місце два рішення оскаржувана постанова серії АБ № 001821 від 05.05.2020 про накладення адміністративного стягнення та постанова від 21.09.2020 серії АБ № 001821 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, позивача не звільнено від адміністративної відповідальності, а тому винесення начальником Інспекції з паркування Харківської міської ради постанови серії АБ № 001821 від 21.09.2020, не може вважатися повним відновленням прав позивача у розумінні п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Крім того, суд зауважує, що крім вимог про скасування постанови серії АБ № 001821 від 05.05.2020, ОСОБА_1 було заявлено також і вимоги про визнання протиправними дій відповідача та про стягнення моральної шкоди.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, обґрунтоване з посиланням на постанову начальника Інспекції з паркування від 21.09.2020 серії АБ № 001821, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 77, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 242-246, 250, 268, 272, 286, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 280, 293 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного спеціаліста інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 2 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича від 05.05.2020 серії АБ № 001821.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.152-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги Другого апеляційного адміністративного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя О.С. Сеник