Справа № 420/6139/20
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6139/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

В підготовчому судовому засіданні ухвалою cуду від 02 жовтня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу наданий термін для усунення недоліків шляхом надання ОСОБА_1 до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

На виконання ухвали суду від 02 жовтня 2020 року позивач надав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду. В заяві позивач зазначає, що протягом періоду проходження служби у 2018-2020 роках, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я він багато разів знаходився га стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі та подальшій реабілітації. Основні захворювання пов`язані із травмою голови (наслідки ЗЧМТ) та прямо впливали на мою розумову працездатність, що не сприяло вчасній підготовці адміністративного позову. Хвороби, що були діагностовано та зазначені в свідоцтві про хворобу №5421 від 19.12.2019 року (висновок гарнізонної військово-лікарської комісії) мають постійнотриваючий характер, тому погане самопочуття не обмежувалося лише періодами лікування в шпиталі. Лікування хвороби вимагало курсивне (протягом тривалого часу) вживання лікарських препаратів таких, як карбамазепін, біфрен та інші (зроблено записи в виписних епікризах, які було надано до суду), що за своїми фармакологічними властивостями мають побічні дії та викликають сонливість, зниження мозкової активності, тощо. Позивач також зазначив, що пропуск строків не став причиною втрати будь-яких доказів по справі та не перешкодить суду об`єктивно розглянути справу по суті. Адміністративний позов до військової частини НОМЕР_1 позивачем було підписано особисто, без допомоги адвокатського об`єднання. Відсутність юридичної освіти також завадила позивачу вчасно написати та подати позовну заяву. При цьому, пропущення строків звернення до суду жодним чином не впливає на розмір середнього розрахунку при звільненні. Фіксованим є період з моменту звільнення з військової частини НОМЕР_1 по день остаточного розрахунку (10.05.2018 року), у зв`язку із чим позивач просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.

Відповідно до ст. 118, ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 161 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Нормами спеціального законодавства не передбачено порядку виплати військовослужбовцям середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим до спірних правовідносин застосовуються положення Кодексу законів про працю України.

Згідно з положення ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, саме ст. 117 КЗпП України, врегульовано питання виплати працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України у 2012 році розглянув справу № 1-5/2012 за зверненням громадянина ОСОБА_2 з клопотанням дати офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - Кодекс) у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 Кодексу щодо визначення строку для звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою працівникові належних йому при звільненні сум, та початку його перебігу.

За результатом розгляду вказаної справи, Конституційним Судом України 22 лютого 2012 року прийнято рішення № 4-рп/2012, відповідно до якого, положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (п.2.2).

Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків.

Суд встановив, що рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 належить до застосування при вирішенні даного спору, оскільки у вказаному рішенні, Конституційний Суд України визначив строки звернення до суду фізичними особами із позовами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до ст. 117 КЗпП України, з урахуванням положень ст. 233 КЗпП, на які посилається позивач.

Оскільки відповідач остаточно розрахувався з позивачем 10.05.2018 року, а з позовом ОСОБА_1 звернувся лише у липні 2020 року, позивачем пропущений 3-місячний строк звернення до суду із вказаним позовом.

Позивачем надано до суду копії виписних епікризів із його медичної картки стаціонарного лікування у період з 04.03.2019 року по 20.03.2019 року, з 05.06.2019 року по 19.06.2019 року, з 09.09.2019 року по 13.09.2019 року, з 21.11.2019 року по 28.11.2019 року, з 03.02.2020 року по 14.02.2020 року, однак перебування ОСОБА_1 на лікуванні протягом 2019 року не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду із даним позовом, оскільки строк звернення до суду сплинув ще у серпні 2018 року.

При цьому, тривалість лікарняних ОСОБА_1 протягом 2019 року є такою, що давала можливість позивачу звернутися до суду між цими лікарняними.

Суд також звертає увагу, що звернення ОСОБА_1 до відповідача 23.12.2019 року із проханням про виплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку не впливає на строки звернення до суду із вказаним позовом, оскільки зазначене звернення відбулося також, поза межами 3-місячного строку з дня остаточного розрахунку.

Проте позивачем не надано до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Станом на 19.10.2020 року вимоги ухвали про залишення позову без руху від 02.10.2020 року позивачем не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.

Відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, оскільки позивач вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 171, 248, 294, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида