Справа № №420/4806/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № №420/4806/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Військового прокурора Одеського гарнізону (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18а) в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ), Національної академії Національної гвардії України (61001, м Харків, майдан Засновників України, 3; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 , в якій позивач просить: стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Савранським РСГУГМС в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі на загальну суму 48150,58 грн. на користь Національної академії Національної гвардії України (61001, м. Харків, майдан Захисників України, 3, ).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Начальника Національної академії Національної гвардії України №244 від 31.10.2020 р. солдата ОСОБА_1 відраховано з навчального закладу на підставі п.п. «ж» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). З урахуванням приписів ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з достроковим розірванням контракту через недисциплінованість наявні підстави для відшкодування позивачем витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 48150,58 грн.

09.06.2020р. суддею направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо підтвердження місця реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 .

11.08.2020р. направлено аналогічний запит повторно, враховуючи не надання інформації на вказаний вище запит.

14.08.2020р. (вх. № ЕП/12456/20) від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області надійшла відповідь на запит суду, в якій повідомлено, що ОСОБА_1 зареєстрований з 27.12.2013р. за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 19.08.2020 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (ст. 262 КАС України); визначено, що справа буде розглянута судом в межах строків, встановлених ст. 258 КАС України; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Копія ухвали направлена відповідачу та отримана ним 04.09.2020 р.

Проте відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву не направив, отже правом, наданим чинним процесуальним законодавством не скористався.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України №179 с/ч від 09.08.2019р. (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано курсантом в списки перемінного складу та на всі види забезпечення до Національної академії Національної гвардії України строком на період навчання до 09.08.2019р. за спеціальністю 253 "Військове управління (за видами збройних сил)", спеціалізація «Службово-бойове застосування підрозділів Національної гвардії України»(а.с. 14).

31.10.2019р. між Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Національної академії Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України (а.с. 13).

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України №244 від 31.10.2019р. (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про навчання курсанта, відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу Національної академії Національної гвардії України солдата ОСОБА_1 , курсанта 1 відділення 239 навчальної групи курсу №4 командно-штабного факультету, за наявності підстав, передбачених п.п. «ж» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) з 05.12.2020р. (а.с. 16).

У зв`язку із достроковим розірванням контракту з вини відповідача, Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся з цим позовом до суду щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби (навчання).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір, зокрема, спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видом військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу (навчання) курсантом 1 відділення 239 навчальної групи курсу №4 командно-штабного факультету Національної академії Національної гвардії України, яка є публічною службою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 804/285/16, спори з приводу відшкодування вартості утримання особи, яка навчалась у вищому військовому навчальному закладі підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки Фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Відповідно до п.п. 1, 4, 5 Положення про Міністерствоо внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015р.,

Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС відповідно до покладених на нього завдань: організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань.

МВС з метою організації своєї діяльності здійснює функцію головного розпорядника бюджетних коштів, забезпечує її ефективне і цільове використання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про Національну гвардію України» організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ.

Національна академія Національної гвардії України є вищим державним навчальним закладом IV рівня акредитації, є структурним підрозділом МВС України.

Згідно ст. 22 Закону України Закону України «Про Національну гвардію України» фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом.

Пред`явлення даного позову, на думку прокуратури обґрунтовано необхідністю захисту інтересів держави, оскільки саме з Державного бюджету були здійснені витрати на утримання позивача під час його навчання. Право на стягнення вказаних коштів виникло у МВС України 31.10.2019р. після видання наказу Національної академії Національної гвардії України про відрахування з навчального закладу та виключення зі списків складу курсантів, проте до теперішнього часу МВС України до суду з відповідним позовом не звернулась.

Окрім того, відповідно до листа Національної академії Національної гвардії України за вих. № 84/1-659 від 09.04.2020р., остання не вживала заходів із захисту порушених інтересів держави, оскільки є державною установою та кошторисом по загальному фонду державного бюджету за КЕКВ 2800 фінансування на сплату судового збору для подачі відповідного позову не передбачено.

Поряд з цим, військовою прокуратурою Одеського гарнізону, на адресу Міністерства внутрішніх справ України направлено запит № 9-2-1161 від 17.04.2020р. з вимогою надати відомості про вжиття заходів представницького характеру щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого 08.05.2020р. (вих. № 27/33/3-3510) Головним управлінням Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України повідомлено, що позовна робота щодо відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі не проводиться та її проведення не заплановано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до ч. 10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", курсанти в разі дострокового розірвання контракту через недисциплінованість відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язанні з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Пунктами 3-5 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006р., визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

У свою чергу, на виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через недисциплінованість.

Відповідно до п. 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, позивач взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням в Національній академії Національної гвардії України, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених ч. 9 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Грошове забезпечення проводиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018р. «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Речове забезпечення проводилося відповідно до наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016р. «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України».

Продовольче забезпечення здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 426 від 29.03.2002 р. "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" (зі змінами) та наказу Міністерства оборони України від 09.12.2002 №402 "Про затвердження Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час".

Забезпечення комунальними послугами та енергоносіями здійснюється відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р..

Відповідно до п. 2.3. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту, остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється на підставі довідок-розрахунків, складених відповідними службами забезпечення навчального процесу.

Згідно з довідками-розрахунками відповідних служб Національної академії Національної гвардії України, копії яких містяться в матеріалах справи, витрати на утримання відповідача складаються з: витрат на грошове забезпечення - 31196,55 грн., предмети, матеріали, обладнання та інвентар 10146,16 грн., медикаменти та перевязувальні матеріали 230,16 грн., продукти харчування 5764,26 грн., оплата водопостачання та водовідведення 322,58 грн., оплата електроенергії 489,43 грн., оплата послуг (крім комунальних) 1,44 грн. Загальна сума витрат на утримання відповідача становить 48150,58 грн.

Судом встановлено, що при звільненні з Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_1 написано заяву-зобов`язання про відшкодування витрат у розмірі 48150,58 грн., пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі (а.с. 20).

Будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, позивач зазначену вище суму коштів станом на час звернення позивача із цим позовом до суду та на час розгляду справи не відшкодував.

Судом встановлено, що на час розгляду адміністративної справи сума заборгованості відповідачем не сплачена та складає 48150,58 грн.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Військового прокурора Одеського гарнізону (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18а) в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ), Національної академії Національної гвардії України (61001, м Харків, майдан Засновників України, 3; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Савранським РСГУГМС в Одеській області) витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі на загальну суму 48150,58 грн. (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят гривень 48 коп.) на користь Національної академії Національної гвардії України (61001, м Харків, майдан Засновників України, 3; ).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.