Справа № 640/24137/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову до подання позовної заяви

12 жовтня 2020 року м. Київ № 640/24137/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ОСОБА_1

до Державної служби України з питань праці,

Головного управління Держпраці у Донецькій області

про визнання дій незаконними, скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник), адреса: АДРЕСА_1 до Державної служби України з питань праці, адреса: 01601, місто Київ, вулиця Десятинна, будинок 14, Головного управління Держпраці у Донецькій області, адреса: 85302, Донецька область, місто Покровська, вулиця Прокоф`єва, будинок 82, в якій заявник просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби України з питань праці №122 від 28 вересня 2020 року та заборони Державній службі України з питань праці та Головному управлінню Держпраці у Донецькій області вчиняти дії, направлені на ліквідацію Головного управління Держпраці у Донецькій області до прийняття рішення по справі.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник послався на те, що 26 серпня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби України з питань праці», якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області.

На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Державною службою України з питань праці прийнято наказ №108 від 04 вересня 2020 року про ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, у зв`язку з чим державному реєстратору подано відповідну заяву про ліквідацію, проте, у вчиненні таких реєстраційних дій було відмовлено, оскільки назва органу в наказі №108 не відповідала назві юридичної особи стосовно якої подають заяву.

Також, у заяві вказано, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі №640/21776/20 забезпечено позов шляхом заборони Головному управлінню Держпраці у Донецькій області вчиняти дії щодо ліквідації юридичної особи публічного права відповідно до наказу Державної служби України з питань праці №108 від 04 серпня 2020 року.

Крім того, як зазначив заявник у своїй заяві, наказом Державної служби України з питань праці від 21 вересня 2020 року №119 скасовано наказ №108 від 04 вересня 2020 року та видано наказ №122 від 28 вересня 2020 року аналогічного змісту, як і скасований.

За твердженнями заявника, наказ №119 від 21 вересня 2020 року є очевидно незаконним, оскільки передбачає ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.

Більш того, заявник наголошує на тому, що ліквідаційна комісія, створена на підставі наказу Державної служби України з питань праці від 28 вересня 2020 року №122, поспішає звільнити працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області та питання їх переведення на даний час не розглядається, що, на переконання заявника, порушує його право та право інших службовців на державну службу і на працю.

Вказані обставини стали підставою для звернення з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає про незаконність наказу Державної служби України з питань праці №122 від 28 вересня 2020 року, а також про порушення його прав та прав інших осіб на державну службу та на працю.

Водночас, суд наголошує на тому, що до заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви не додано жодних доказів того, що заявник перебуває у трудових відносинах з Головним управлінням Державної служби з питань праці у Донецькій області.

При цьому, суд зазначає, що застосування судом обраних заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах заявника про протиправність дій відповідача при виданні наказу, а також на необгрунтованості підстав, які покладені в його основу.

Більш того, суд вважає за доцільне зазначити, що наявність ухвали про забезпечення позову в іншій адміністративній справі, в якій заявник ОСОБА_1 не є стороною або учасником справи, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку.

Відтак, на переконання суду, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів заявника стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав, до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів заявника, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник