Справа № 280/5198/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
29 вересня 2020 року Справа № 280/5198/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік, за 21 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік, а саме за 21 рік, з урахуванням різниці суми, що вже була виплачена.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на момент звільнення 24.03.2020 мав вислугу більше 10 років та не отримував раніше одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому має право на нарахування 21 року вислуги до розрахунку одноразової грошової допомоги. Зазначає, що з цього питання звернувся до Військової частини НОМЕР_2 , проте листом № 2/3524 від 10.06.2020 йому відмовлено у донарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік, за 21 рік, з урахуванням різниці суми, що вже була виплачена.

Ухвалою суду від 07.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №280/5198/20. Повідомлено сторін про розгляд справи одноособово суддею Лазаренком Максимом Сергійовичем в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши 04.09.2020 до суду відзив на позовну заяву (вх.№40836), в якому посилається на частину другу статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначає, що наказом ЖДБ № 93 від 14.12.1995 позивача було достроково звільнено з військової служби на підставі пункту «г» частини другої статті 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим Законом для військовослужбовців. Виходячи з вищезазначеного, при звільнені з органів внутрішніх справ 14.12.1995 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені (вислуга більше 10 років), однак втратив це право відповідно до пункту 6 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. Наказом УМВС України в Херсонській області від 25.12.2008 №199 о/с позивача було звільнено за статтею 66 (за вчинення, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС). Тобто, при повторному звільнені з військової служби попередній період служби позивача (з 03.07.1989 по 25.12.2008) не враховується для розрахунку одноразової грошової допомоги. За таких обставин, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши надані письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши на їх підставі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 91 від 24.03.2020 позивача, ОСОБА_1 , було звільнено у запас у зв`язку з закінченням строку контракту. В наказі зазначено, що необхідно виплатити грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік, за 21 рік.

25.05.2020 року помічник командира з фінансово-економічної роботи - начальник ФЕС військової частини НОМЕР_2 надав рапорт з проханням внести зміни до наказу командира військової частин НОМЕР_2 від 24.03.2020 року № 91 в части, виплати грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік, а саме замінити фразу «за 21 рік» на «за 3 роки».

Згідно з витягу з наказу від 18.05.2020 № 146 (по стройовій частині) такі зміни були внесені. Відповідно до цього наказу ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога при звільненні у розмірі 50% посадового окладу за кожен календарний рік за 3 роки.

26.05.2020 позивач звернувся до командиру військової частини НОМЕР_2 із заявою про донарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 10.06.2020 № 2/3524 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви із посиланням на те, що він втратив право на донарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011) визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно частини другої статті 15 Закону №2011 встановлено, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи містяться у Порядку призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Згідно з абзацом 6 пункту 10 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 особам, які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Так, абзацом 7 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що особам, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Таким чином, проаналізувавши статтю 15 Закону №2011 та пункт 10 Постанови №393 суд дійшов висновку, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира ЖДБ № 93 від 14.12.1995 ОСОБА_1 було достроково звільнено з військової служби на підставі п. «г» ч. 2 ст. 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим Законом для військовослужбовців.

Суд зазначає, що позивач набув при попередньому звільненні право на виплату одноразової грошової допомоги, але був позбавлений такого права у зв`язку з підставами звільнення зі служби.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 25.12.2008 №199 о/с позивача було звільнено за ст. 66 (за вчинення, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС).

Таким чином, при повторному звільнені з військової служби попередній період служби позивача (з 03.07.1989 по 25.12.2008) не враховується для розрахунку одноразової грошової допомоги.

Також, позивач у позовній заяві стверджує, що він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при попередніх звільненнях.

Проте суд критично ставиться до такого посилання, так як факт позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю. Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №552/4468/17, які є обов`язковими для врахування судом у силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 143, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.09.2020.

Суддя М.С. Лазаренко