Справа № 760/28575/19
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/169/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Штепи Катерини Костянтинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року до Солом`янського районного суду м. Києва, надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Штепи Катерини Костянтинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 09 жовтня 2019 року поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві сержантом поліції Штепою К.К. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за здійснення зупинки транспортним засобом ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п.15.9.г Правил дорожнього руху України.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Пояснив, що 09.10.2019 року, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві, на площі Вокзальній, 4, рухаючись по своїй смузі руху, був змушений зупинитися з аварійних причин не доїхавши до пішохідного переходу приблизно за 10-12 метрів, а саме: непрацюючого мотору (заглох), відразу після зупинки він включив аварійне світло, і до нього підійшли працівники поліції, не з`ясувавши причину зупинки, заявили, що він порушив ПДР, де було винесено постанову про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, інспектор доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги. А також інспектором не було дотримано положень ст.ст. 251, 258, 283 КУпАП.

Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАК № 1603308 від 09 жовтня 2019 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві сержант міліції Штепа К.К. позовну заяву з додатками отримала, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за здійснення зупинки транспортним засобом ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п.15.9.г Правил дорожнього руху України.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, інспектор доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві сержантом Штепою К.К. - відповідач у справі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Штепа К.К., як суб`єктом владних повноважень, дії якої оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, вбачається, що суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 09 жовтня 2019 року.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає за можливе скасувати постанову серії ЕАК № 1603308 від 09.10.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Що стосується вимог про закриття адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. суд зазначає наступне.

Cуд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх, з урахуванням чого вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить про відмову в позові в цій частині.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві сержанта поліції Штепи Катерини Костянтинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ЕАК № 1603308 по справі про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2019 року, винесену інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві сержантом поліції Штепою Катериною Костянтинівною про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова