Справа № 645/516/20
Суддя: Мартинова О. М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/516/20
Провадження № 2-а/645/29/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

секретар судових засідань - Букач М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові адміністративний позов Волошина Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровського Івана Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - Волошин Артем Вікторович, який діє на підставі ордеру від 25.01.2020 року, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровського Івана Олександровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 657163 від 24.01.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 24 січня 2020 року інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Козеровський Іван Олександрович виніс відносно ОСОБА_1 , виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 24.01.2020 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VolkswagenPassat, державний номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-03, рухався в населеному пункті Травневе зі швидкістю 93 км/год. перевищивши встановлене обмеження швидкості на 43 км/год., чим порушив п. 12.4 «Порушення швидкісного режиму в населеному пункті», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Однак, зі змістом оскаржуваної постанови позивач не погоджується та зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, про що вказував інспектору, та запропонував останньому надати докази порушення ним правил дорожнього руху, проте інспектор поліції відмовився надати вказані докази та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Представник позивача вважає, що в оскаржуваній постанові зазначені недостовірні відомості про порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_1 рухався поза межами населеного пункту, належних доказів, які могли б свідчити про вчинення даного адміністративного правопорушення відповідачем не надані, оскаржувана постанова констатує лише факт порушення, та не містить його опису. Тому просить суд скасувати постанову серії ДП18 № 657163 від 24.01.2020 року винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровського Івана Олександровича про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. А також просить закрити справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що вказана постанова винесена відповідачем із істотним порушенням прав позивача та правових гарантій. Так, постанову винесено на місці вчинення правопорушення (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено. За таких умов ОСОБА_1 не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Також, не було проведено підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало можливості ніяким чином висловити незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, позивач свою позицію зафіксувати не зміг би. У оскаржуваній постанові ніяких пояснень позивача або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Крім того, представник позивача зазначає, що вимірювання швидкості руху автомобіля проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCam 755. Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювіч швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 TruCam», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UА-МІ/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року. Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому: п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр); п. 2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру. Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокремаУ3197-12.Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam 755, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/l-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року. На підставі наведеного, вважаю, що вимірювання швидкості руху автомобіля Позивача, що було Відповідачем проведено з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI20/20 TruCam, вчинено безпідставно та отримані технічні дані щодо швидкості покладені в основу обставин правопорушення необґрунтовано, у зв`язку з чим постанову серії ДП18 № 657163 від 24.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення вважаю неправомірною. Таким чином зазначена постанова не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Відповідачем інспектором взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 патрульної поліції Управління в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Козеровським І.О. надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач з вказаним позовом не погоджується, вважає його безпідставним з огляду на наступне. Так, 24.01.2020 о 15 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-03 (Київ - Харків - Довжанський), інспектор роти № 6 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Козеровський Іван Олександрович виніс постанову серії ДП18 № 657163 відносно водія - ОСОБА_1 , який об 15 год. 28 хв. на автодорозі М-03 - 450 км. керував транспортним засобом Volkswagen PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , допустив перевищення швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті рухаючись із швидкістю 102 км/год., чим порушив п.12. 4 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно п. 12.4 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у населених пунктах дозволяється рух транспортних засобів із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно фабули постанови, вимір швидкості руху транспортних засобів здійснено лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000755(Далі - TruCam). На фотографії виготовленої приладом TruCam, зафіксовано автомобіль Volkswagen PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , виміряна швидкість руху - 102 км/год., таким чином встановлено перевищення швидкості руху автомобілю на 52 км/год. Листом Служби автомобільних доріг у Харківській області від 14.06.2019 №1290/05, адресованого начальнику УПП в Харківській області ДПП, встановлені місця розташування дорожніх знаків 5.45 «Початок населеного пункту», та 5.46 «Кінець населеного пункту», які розміщені у тому числі на автомобільній дорозі М-03 (Київ - Харків - Довжанський). Так межі населеного пункту смт. Манченки, де було зафіксовано адміністративне правопорушення (км. 450), позначений дорожніми знаками 5.45 «Початок населеного пункту», та 5.46 «Кінець населеного пункту» встановленими на ділянці дороги М-03 км. 449 + 218, та км. 452+335.На фотографії з приладу TruCam, місце скоєння співпадає з зазначеним у постанові - (М-03 км. 450). Отже, вищенаведені докази у сукупності достовірно підтверджують, що всупереч заявлених у позові доводів, позивач під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу Volkswagen PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , рухався у населеному пункті. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що жодних доказів на користь доводів, щодо знаходження поза межами населеного пункту позивач не надав.

Аргумент позивача щодо незаконності користування TruCam на підставі того, що він є виключеним з державного реєстру є безпідставним та законодавчо необґрунтованим. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCamзазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Прилад TruCam укомплектований Сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/l-2903-2012 від 29.08.2012, який втратив чинність 02.11.2015 року, на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362, згідно якому тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20 TruCam», зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 було виключено з Державного реєстру. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в листі до Департаменту патрульної поліції від 22.02.2019 № 3423-07/8165-03 роз`яснена позиція Міністерства з приводу законності використання TruCam. Так, наслідком виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), із Державного реєстру ЗВТ є заборона на їх серійне виробництво на території України, або їх ввезення на територію України партіями. ЗВТ, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати у подальшому за умовою позитивних результатів їх повірки.У зв`язку з позитивним результатом державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було затверджено тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI20/20 TruCam» та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Вищезазначена процедура була передбачена Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який втратив чинність 31.12.2015 року, з метою забезпечення серійного виробництва та ввезення засобів вимірювальної техніки на територію України. TruCam на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі заборон та обмежень в його експлуатації законодавством не передбачено. Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20 «TruCam». Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік. Можливість використання TruCam, виробництва LaserTechnologyInc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який свідчить про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AESвідповідно до ДСТУ ISO/IES18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.Точність виміру швидкості руху транспортних засобів підтверджена Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13815 виданого Мінекономрозвитку ДП «Укрметртестстандарт». Прилад TruCam - є засобом вимірювальної техніки. Таким чином, підрозділи поліції використовують прилад TruCamяк засіб вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 TruCam». Окрім цього, Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково - виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» в листі до Департаменту патрульної поліції від 01.10.2019 №22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. Зважаючи на викладене, використання приладів TruCam поліцейськими у службовій діяльності належить до превентивних поліцейських заходів, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Крім того, позивач стверджує, що його права було істотно порушені у зв`язку із розглядом справи на місці вчинення адміністративного правопорушення. Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення» - не тотожні і мають різне цільове призначення. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 №5- рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 КУпАП в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця скоєння адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", що містяться в статтях 258, 276 КУпАП, мають різне цільове призначення і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення" застосоване в положенні частини першої статті 276 КУпАП, згідно з якою "справу про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення в межах його територіальної юрисдикції згідно адміністративно - територіального устрою України». Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596- VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, у справі за ч. 1 ст.122 КУпАП відносно позивача. У зв`язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову без складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи відповідачем було досліджено докази, зафіксовані технічним приладом TruCam, згідно вимог статті 245 КУпАП були своєчасно, всебічно, у повному обсязі, об`єктивно з`ясовані обставини справи.На підставі наявних доказів була встановлена наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.Відповідачем проведено розгляд справи, під час якого позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268, 288, 289, 307 КУпАП, про що свідчить відеозапис на DVD - диску.З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що зазначені позивачем доводи, свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, тому просить суд в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якій вважає, аргументи відповідача необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві, не підтверджують вини позивача. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження № К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Втім, в оскаржуваній постанові наведено у якості доказу вини позивача у скоєнні даного правопорушення як технічний засіб TruCam 755, проте відповідачем не подано до суду фото і відеозапис на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху саме технічним засобом TruCam 755.Отже, докази на які посилається відповідач, а саме фото і відеозапис долучений до матеріалів справи, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб TruCam LТІ 20/20 серійний номер ТС 00075, за допомогою якого здійснено відеозапис та фото, відео з якого було долучено до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву. Тому просить задовольнити позивні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року поновлено відповідачу - інспектору патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровському Івану Олександровичу строк на подання відзиву.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року заяву інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровського Івана Олександровича про залучення управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в якості належного відповідача в справі - задоволено частково. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи сповіщалися своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду представник позивача надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без участі позивача та його представника.

Відповідач, інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровський Іван Олександрович, у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи УПП в Харківській області ДПП у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи мається зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, причини не явки суду не відомі.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що 24.01.2020 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровським І.О. винесено постанову серії ДП18 № 657163 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 24.01.2020 року о 15 год. 25 хв., на автодорозі М-03 - 450 км. керував транспортним засобом «Volkswagen PASSAT», номерний знак НОМЕР_1 , допустив перевищення швидкості в населеному пункті на 52 км/год, а саме рухався зі швидкістю 102 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, камера виміру 0215925, швидкість вимірювалась пристроєм TruCam 755.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

У силу вимог ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З доданого до відзиву листа Служби автомобільних доріг у Харківській області від 14.06.2019 №1290/05, встановлені місця розташування дорожніх знаків 5.45 «Початок» населеного пункту», та 5.46 «Кінець населеного пункту», які розташовані на автомобільних дорогах М-03 «Київ-Харків-Довжанський». При цьому, межі населеного пункту смт Манченки (км 450) розташований на ділянці дороги км.449+218, та км. 452-335, автомобільної дороги М-03«Київ-Харків-Довжанський».

Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam 755.

На підтвердження обставин справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано оптичний диск з місця події, на якому містяться відеофайли: відеозапис з нагрудної камери поліцейського та фото зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС 000755).

Так, наявним в матеріалах справи фотознімком, зробленим за допомогою вказаного приладу, зафіксовано рух автомобіля Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , на недозволеній швидкості 102 км/год., при ліміті швидкості 50 км/год.

Крім того, на вказаній фотографії зафіксовано місцезнаходження автомобіля: М-03-450 км, а також державний реєстраційний номер автомобіля позивача - Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , зазначені дата 24.01.2020 року та час: 15:28.

При цьому, вказана паперова копія фотознімком з TruCam ТС000755 посвідчена в порядку, визначеному законом, та є належним і допустимим доказом у справі

Слід відмітити, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCam 755, у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови.

За змістом відзиву відповідача на позовну заяву, зазначено, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Крім того, необхідно враховати, що лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012.

Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що вказаний тип засобу, який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, було виключено з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362, а сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015, а тому використання вказаного пристрою є незаконним, адже, як доведено відповідачем, на лазерний вимірювач TruCAM LTI20/20 складено експертний висновок Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, який підтверджує реалізацію криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, з терміном дії до 27.09.2021 року.

Відповідно до додатку до вказаного експертного висновку, в якому перелічено номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку, включено виріб з серійним номером ТС000755.

Крім того, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяються застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

При цьому, відповідно до п. 3 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161 "Деякі питання ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки" ДП Укрметртестстандарт забезпечує: формування та ведення Реєстру; зберігання до 01 січня 2019 року інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України Про метрологію та метрологічну діяльність до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Так як прилад TruCam введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства.

Суд зазначає, що єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Згідно з абз. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17314, виданого ДП "Укрметртестстандарт", лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000755 відповідає вимогам технічної документації. Свідоцтво чинне до 18.11.2020 року.

Згідно вказаного свідоцтва, діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально можлива похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год, ±1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Окрім цього, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Усі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

При цьому, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

За цим, зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини підтверджують правомірність використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, фіксація яким швидкості руху транспортних засобів, у свою чергу, має розглядатись як належний, допустимий та достовірний доказ при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, доводи позивача в цій частині відхиляються судом за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Стосовно посилання представника позивача про розгляд справи на місці вчинення правопорушення, суд зазначає наступне.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, що передбачено ст. 276 КУпАП.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.ч 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.06.2015 року, до ст. 222 КУпАП було внесено зміни, в частині того, що уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв». І дані положення Закону на момент винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 657163 не були визнані неконституційними, а тому, посилання позивача на те, що відповідач незаконно розглянув справу на місці вчинення правопорушення є безпідставними.

При цьому, положення ст.ст.278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

А тому, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП не було допущено порушення норм процесуального права щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу. Тому твердження позивача стосовно порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Твердження позивача про те, що відповідачем не було надано можливості скористатися правовою допомогою та не було можливості надати клопотання, спростовуються наданим відповідачем відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Так, зазначеним відеозаписом підтверджується, що позивачу були роз`яснені права та запропоновано оглянути відео з приладу TruCam, на що позивач відмовився, а також зазначив, що поспішає.

Клопотань про надання можливості надати пояснення або скористатися правовою допомогою позивачем заявлено не було.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанова серії ДП18 № 657163 від 24.01.2020 винесена відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури та на підставі належних і допустимих доказів.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду адміністративної справи, передбачений ст. 278КУпАП, під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка прийнята в межах наданих повноважень та на підставі закону.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, остання містить: посаду, спеціальне звання та ПІБ особи, яка розглядає справу -інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровський Іван Олександрович; дату розгляду справи -24.01.2020 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зокрема, п. 12.4 ПДР; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення - застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., а також вказана постанова засвідчена власним підписом учасників.

Посилання позивача на те, що йому не роз`яснено його права і обов`язки суд не приймає до уваги, адже ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у судовому порядку у строки, встановлені ст.286 КАС України.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Даною постановою визначено, що позивач перевищив дозволену швидкість рухаючись саме в населеному пункті, що є визначальним при застосуванні санкції передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП при порушенні п.12.4 ПДР України.

Крім того, доводи позивача спростовуються безпосередньо фотознімком, здійсненим сертифікованим приладом TruСAM №ТС000755 на якому зазначені координати вчинення правопорушення.

Враховуючи зазначене та надані відповідачем докази повністю спростовують посилання позивача щодо не порушення позивачем правил дорожнього руху та відсутності доказів скоєння ним адміністративного правопорушення.

Разом з тим, жодних доводів з боку позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

За нормами ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Матеріалами справи підтверджено, що доказами скоєння адміністративного порушення позивача було ознайомлено на місці зупинки, про що свідчить підпис позивача в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказані фото- та відео докази, що підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення, містяться в матеріалах справи.

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом зі швидкістю 102 км/год., та, як наслідок порушення п.12.4 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1ст.122 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за результатами розгляду справи, в задоволенні вимог позивача про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - слід відмовити.

Керуючись ст. ст.5, 8, 14, 22, 72-79, 211, 220, 241-246, 249, 250, 268, 271, 286 КАС України, ст.ст.122, 126, 222, 257, 268, 277, 278, 279, 280, 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову Волошина Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровського Івана Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС Українидо дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 .

Відповідач - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенанта поліції батальйону №4 роти №6 Козеровський Іван Олександрович, місце знаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд.315-А.

Третя особа - Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд.315-А.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя -