Справа № 640/21287/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 жовтня 2020 року м. Київ № 640/21287/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:

07.09.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 14.08.2020 Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича про відкриття виконавчого провадження № 62807071.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та було запропоновано надати суду:

1) уточнену позовну заяву із приведенням її у відповідність до вимог ст.ст. 160 та 161 КАС України; із зазначенням належного відповідача та із зазначенням власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

2) оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі 840.80 грн.;

3) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску;

4) оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача;

5) заяви про залучення третьої особи до участі у справі, а також на яких підставах третю особу належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цієї особи може вплинути рішення у справі.

05.10.2020 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем визначено належного відповідача та зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, на виконання вимог ухвали суду надано докази сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. та належним чином засвідчені копії доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Також, в уточненій позовній заяві позивачем виключно зі складу учасників справи третю особу, а відтак відсутні підстави для надання позивачем суду заяви про залучення такої третьої особи до участі у справі.

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху судом була звернута увага позивача на те, що у відповідності п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів та звернута увага позивача на те, що з вимогою про оскарження постанови від 14.08.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62807071 позивач звернувся 07.09.2020, тобто поза межами десятиденного строку та було запропоновано надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Так, в уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 05.10.2020 позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду вказаного клопотання позивач зазначив, що 14.08.2020 на мобільний телефон позивача надійшло електронне повідомлення від ПАТ «Приватбанк» про накладення арешту на зарплатний рахунок згідно постанови невідомого виконавчого органу.

Додає, що 17.08.2020 з Єдиного реєстру боржників позивач довідався про відкриття відповідачем - Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження № 62807071.

При цьому, позивач наголошує, що станом на 17.08.2020 позивач був обізнаний лише про один-єдиний спір (№ 359/4433/20) про стягнення аліментів, який перебував на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області, а тому 19.08.2020 позивач прибув до державного виконавця з метою отримання даних про розмір аліментів, де довідався, що колишня дружина не є стягувачем у спірному виконавчому провадженні.

Однак звертає увагу суду, що з метою отримання відомостей про спірне виконавче провадження позивач прибув до відділення поштового зв`язку 03148, де 25.08.2020 отримав постанову від 14.08.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62807071.

Відтак, за висновком позивача, саме 25.08.2020 позивачу стало відомо, що спірне виконавче провадження було відкрито на підставі датованою ще минулим, 2019, роком вимоги Ф- 223671-17 У від 14.05.2019 Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Разом з тим, викладені у заяві на усунення недоліків причини поважності пропуску строку на звернення до суду, є неповажними з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, учасник виконавчого провадження має право звернутися з позовною заявою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів заподіяними рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця.

Так, як зазначає позивач у первинній позовній заяві, так і в уточненій позовні заяві, що 14.08.2020 на мобільний телефон позивача надійшло електронне повідомлення від ПАТ «Приватбанк» про накладення арешту на зарплатний рахунок згідно постанови невідомого виконавчого органу.

Тоді як в первинній позовній заяві позивач наголосив, що 17.08.2020 з Єдиного реєстру боржників позивач довідався про відкриття відповідачем виконавчого провадження № 62807071 про стягнення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, з огляду на що 19.08.2020 позивач прибув до відповідача з метою з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження № 62807071, де зі слів державного виконавця дізнався, що виконавче провадження відкрито на підставі вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 14.05.2019 № Ф-223671-17У. При цьому, позивач додав, що вимога, на підставі якої відкрито виконавче провадження датована «заднім» числом вже минулого, 2019 року та супроводжена заявою від 29.07.2020 № 18242/9/26-15-10-05-13 про відкриття виконавчого провадження, в якій передчасно зазначено, що вказана вимога не оскаржена і суми боргу не сплачена.

Відтак, суд зазначає що з аналізу доводів позивача, вбачається що про існування постанови про відкриття виконавчого провадження позивачу було відомо 17.08.2020, що і слугувало підставою для прибуття 19.08.2020 позивача до державного виконавця з метою з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження № 62807071.

При цьому, доводи позивача про те, що оскаржувану постанову позивачем було отримано лише 25.08.2020 не змінюють законодавчого регулювання відліку строків на звернення до суду, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, оскільки такий строк звернення до суду бере початок свого перебігу не від факту отримання рішення державного виконавця, а починає свій перебіг саме з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, з огляду на що, зважаючи на те, що 17.08.2020 з Єдиного реєстру боржників позивач довідався про відкриття відповідачем виконавчого провадження № 62807071 про стягнення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску та 19.08.2020 позивач прибув до відповідача з метою з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження № 62807071, а відтак 19.08.2020 позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Тобто, саме з цієї дати - 19.08.2020 слід поєднувати початок перебігу десятиденного строку на звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки як вже неодноразово зазначалося, саме 19.08.2020 позивач прибув до виконавця з метою з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження, а відтак такий строк звернення до суду закінчився 31.08.2020 (понеділок), натомість як вже було зазначено судом до суду вказаним позовом позивач звернувся лише 07.09.2020, тобто поза межами встановлено строку для звернення до суду.

Варто наголосити, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що 19.08.2020 позивач позбавлений був права ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження № 62807071 та, зокрема, із самою постановою про відкриття виконавчого провадження, про яку позивачу стало відомо ще 14.08.2020.

Більш того, навіть якщо і поєднувати початок перебігу десятиденного строку на звернення до суду з моменту отримання позивачем копії спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме: 25.08.2020, то 10-денний строк на звернення до суду закінчився 04.09.2020, тоді як до суду позивач звернувся лише 07.09.2020, що також свідчить про пропуск десятиденного строку на звернення до суду.

Суд акцентує увагу суду на те, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Суд звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 1 п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також зважаючи на те, що причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, що викладені позивачем у клопотанні, яке міститься в уточненій позовній заяві, є неповажними та беручи до уваги те, що матеріали позовної заяви не містять інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст. 123, ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, яке міститься у позовній заяві, визнати неповажними.

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін