Справа № 440/3445/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3445/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/3445/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:

01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) , в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 06.02.2019 включно, а також стягнути на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період у сумі 122 989,35 грн із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 06.02.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Обґрунтовуючи позов, заявник вказує на обставини порушення його прав внаслідок невиплати відповідачем індексації грошового забезпечення на виконання роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 про призупинення виплати індексації грошового забезпечення до окремого розпорядження, яке суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили - Закону України "Про індексацію грошових доходів" та постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначив, що фінансування військової частини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, а військова частина як розпорядник бюджетних коштів здійснює видатки лише в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. Послався на постанову Кабінету Міністрів України від 09.05.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", відповідно до якої місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремо взятого працівника не визначається індивідуально і, зокрема, для новоприйнятого працівника не залежить від дати прийняття його на роботу, а встановлюється єдиним для всієї категорії працівників, об`єднаних єдиним спільним законодавчим актом останнього підвищення їх тарифних ставок (окладів). При цьому, розрахунок належної до виплати суми індексації грошового забезпечення належить до компетенції відповідача, як дискреційне повноваження. Додав, що позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду, оскільки на момент прийняття наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.02.2019 №30 про виключення його з усіх видів забезпечення, позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків (а.с. 45-59).
У відповіді на відзив представник позивача заявив, що нездійснення дій щодо планування та витребування бюджетних коштів на виплату індексації грошового забезпечення не може трактуватися як відсутність бюджетних асигнувань, кошторисних призначень чи бюджетних коштів, а тому посилання на те, що у Міністерства оборони України був відсутній фінансовий ресурс для здійснення фінансування індексації є необґрунтованим. Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 вважає неправомірним, оскільки ОСОБА_1 не отримує кошти на підставі зазначеної постанови, у спірний період був військовослужбовцем а не працівником. Твердження відповідача про дискреційнй повноваження щодо здійснення розрахунку належної суми вважає хибним, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (а.с. 68-72).
У запереченнях, що надійшли до суду 18.08.2020, відповідач міркування та аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, вважає безпідставними, оскільки повноваження щодо нарахування індексації грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень військової частини, а вимога позивача про нарахування та виплату індексації в сумі 122 989,35 грн не підлягає задоволенню з огляду на перекручення порядку здійснення розрахунку належної йому індексації грошового забезпечення (а.с. 79-81).
Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Позивач проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 05.10.2015 по 06.02.2019, факт чого не заперечується відповідачем.
Наказом начальника штабу - першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 06.02.2019 №30 (по стройовій частині) з 06.02.2019 виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення командира взводу матеріального забезпечення ремонтно-відновлювального батальйону в/ч НОМЕР_1 старшину ОСОБА_1 , звільненого відповідно до пункту "2" підпункту "й" частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.01.2019 №17-РС (а.с. 26).
Як видно з витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за 2015 - 2019 роки (а.с. 61-65) індексація грошового забезпечення в складі грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалася.
Як стверджує позивач, 06.05.2020 він подав заяву до в/ч НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 по 06.02.2019 (а.с. 13).
Проте листом від 25.05.2020 №1927 командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 надав відповідь, якою повідомив, що враховуючи роз`яснення №248/3/9/1/2 від 04.01.2016 командиром в/ч НОМЕР_1 приймати рішення щодо здійснення виплати індексації військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 не було можливим (а.с. 14).
Не погоджуючись із правомірністю дій відповідача щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 06.02.2019, ОСОБА_1 через свого представника Дяченко О.В. звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У відповідності до статей 4, 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 11 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі - Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до приписів пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За змістом вищевказаних нормативно-правових актів, здійснення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
У відзиві на позов відповідач, як на підставу для відмови у виплаті індексації, посилався на ст. 5 Закону №1282-ХІІ, Порядок №1078, лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.07.2019 №0290/М-1178/1054 щодо відсутності відповідних асигнувань на виплату військовослужбовцям індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2019.
Такі посилання відповідача суд відкидає як безпідставні, адже вони не відповідають приписам Закону №1282-XII та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.
Суд відмічає, що відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на нарахування та виплату позивачу індексації за спірний період, отже має місце протиправна бездіяльність відповідача.
З наданих до відзиву витягів із розрахунково-платіжних відомостей про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за періоди 2015 - 2019 роки (а.с. 61-65) видно, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з жовтня 2015 року по грудень 2018 року не проводилася, і лише в січні 2019 року йому виплачено індексацію у сумі 84,84 грн.
Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 06.02.2019 з урахуванням фактично виплачених сум.
З приводу позовних вимог в частині стягнення індексації грошового забезпечення у сумі 122989,35 грн із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січня 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 06.02.2019 - березня 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, суд зазначає, що повноваження щодо обчислення розміру індексації, в тому числі й щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року начасі відсутні.
У даному випадку індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 (номер в ЄДРСР 92203570).
Щодо твердження відповідача про те, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, то такі судом не приймаються до уваги, з наступних міркувань.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з цим, ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У зв`язку з цим суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується лише порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тоді як такі питання врегульовані КЗпП України.
Конституційний Суд України в пункті 2.3 мотивувальної частини рішення №9-рп/2013 вказав, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
В цьому ж рішенні Суд вказав, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Таким чином, Конституційний Суд України при тлумаченні ст.233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку, а в зазначеній статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати таких.
Застосування до позову про нарахування та виплату невиплаченої військовослужбовцям індексації грошового забезпечення лише ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України спричинить необґрунтоване обмеження їхніх прав, тоді як відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Зважаючи на те, що даний позов пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці (невиплата індексації грошового забезпечення), то його подання не обмежується будь-яким строком, а тому посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, є безпідставними.
Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та стягнення коштів - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 06.02.2019 з урахуванням фактично виплачених сум.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун