Справа № 480/1332/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2020 р. Справа № 480/1332/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - 3го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (позивач - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 - 3го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач, військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2019 рік, станом на день звільнення зі служби 19.04.2019;
2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, за період з 14.08.2013 по 19.04.2019 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Свої вимоги мотивував тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу від 19.04.2019 відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року за № 702.
Ухвалою суду від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.17).
Ухвалами суду від 15.05.2020 (а.с.48-49, 50-51) було відмовлено у задоволенні заяв представника відповідача про залишення позову без руху та про залишення позову без розгляду (а.с.21-23, 24-27).

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.30-39), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив суд відмовити у його задоволенні, з огляду на те, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 06.08.1996 по 06.12.2018, а особову справу направлено на зберігання до військового комісаріату, іншої інформації щодо проходження військової служби позивачем в ІНФОРМАЦІЯ_1 (в тому числі, який період часу та на яких посадах він перебував, чи не користувався іншими додатковими відпустками і т.і.) у відповідача немає.

З документів, які є в наявності у відповідача вбачається, що посад на яких перебував позивач не має в переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку у відділеннях інспекторів прикордонної служби.

З посиланням на ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказує, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців передбачені наступні види відпусток: щорічна основна відпустка; відпустка військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; відпустка у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії; відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання інших видів відпусток, крім вказаних, у особливий період, припиняється.

Тобто, вважає, що оскільки під час дії особливого періоду надання додаткових відпусток із збереженням заробітної плати припинено (тобто у позивача не було права на отримання такої відпустки), то вимоги щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку (які є похідними від права) до задоволення не підлягають.

Представник позивача, не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві, подав до суду відповідь на відзив (а.с.42-44), в якій просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Наголосив, що позивач став учасником бойових дій з 13.05.2019 (та саме з цього часу має право на відпустки як учасник бойових дій в кількості 14 днів на рік), а до цього часу мав право за своєю посадою в Сумському прикордонному загоні, що підтверджується військовим квитком, з 14.08.2013 по 06.12.2018 (Інспектор прикордонної служби - майстер, Інспектор прикордонної служби 1 категорії, Інспектор прикордонної служби 2 категорії - дозиметрист, Інспектор прикордонної служби 1 категорії) та в подальшому у військовій частині НОМЕР_1 (Інспектор прикордонної служби - майстер) на щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я згідно ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року за № 702 в кількості 7 днів за кожен календарний рік з 14.08.2013 року (дата призначення на посаду що дає право на щорічну додаткову відпустку) по 19.04.2019 (дата звільнення з військової служби).

Станом на сьогодні заперечення на відповідь на відзив представником відповідача до суду не подано.

Крім того, ухвалами суду від 19.05.2020, 05.06.2020, 03.08.2020 та від 28.08.2020 витребовувались додаткові докази, в тому числі повторно, у військового комісаріату Глухівсько-Ямпільського ОРВК, Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач уклав контракт та з 06.08.1996 по 06.12.2018 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 /військова частина НОМЕР_2 .

При цьому, у ІНФОРМАЦІЯ_2 /військова частина НОМЕР_2 у ВІДДІЛЕННІ ІНСПЕКТОРІВ прикордонної служби:

з 14.08.2013 по 17.08.2014 позивач займав посаду інспектора прикордонної служби майстер,

з 18.08.2014 по 28.07.2016 - інспектора прикордонної служби 1 категорії,

з 29.07.2016 по 14.06.2017 - інспектора прикордонної служби 2 категорії - дозиметрист,

з 15.06.2017 по 22.06.2018 - інспектора прикордонної служби 1 категорії,

з 23.06.2018 інспектора прикордонного КОНТРОЛЮ 1 категорії.

Вказане підтверджується копіями відповідних наказів від 18.08.2014 №161-ОС, 29.07.2016 №137-ос, 15.06.2017 №114-ос, які були надані на виконання вимог ухвали суду Сумським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а також копією військового квитка (а.с.7), а також наказом від 06.12.2018 №323-ОС, з якого вбачається, що позивач, який займав посаду інспектора прикордонного КОНТРОЛЮ 1 категорії 1 групи інспекторів придонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип А) вибув для подальшого проходження військової служби до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с.8).

Так, наказом від 06.12.2018 №323-ОС (а.с.8) позивача, інспектора прикордонного контролю 1 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби "Глухів" імені Петра Калнишевського I категорії (тип Б), з 06.12.2018 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом 3го прикордонного загону імені Героя України Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.12.2018 №617-ОС позивача зараховано з 07.12.2018 у списки особового складу та на всі види забезпечення та призначено інспектором прикордонної служби - майстром - начальником ВІДДІЛЕННЯ УПРАВЛІННЯ СЛУЖБОЮ відділу прикордонної служби "Красна Талівка" I категорії (тип В) (а.с.37).

Наказом 3го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19.04.2019 №198-ОС позивача з 19.04.2019 звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу (а.с.9).

Як вбачається з позову, позивач звернувся до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із запитом щодо використання щорічної додаткової відпустки пов`язаної з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я згідно займаних посад за період служби, на який відповідачем було надано ОСОБА_1 відповідь від 28.12.2019 №14/11455, якою позивача повідомлено, що у відповідності до додатку №4 (переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають права на щорічну додаткову відпустку) до постанови КМУ від 01.08.2012 №702 відсутня посада за штатним розписом на якій позивач проходив військову службу, отже відсутні правові підстави для проведення такої виплати (а.с.10).

Також, як вбачається з позову, позивач звертався до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із запитом щодо надання інформації про виплату грошової компенсації за невикористані календарні щорічні додаткові відпустки пов`язаної з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я згідно посад за період служби та інформації щодо передання даних особової справи про отримання ним щорічних додаткових відпусток до Луганського прикордонного загону для перенесення відпусток на інший період чи виплати компенсації за неї, у відповідь на який позивача листом від 20.02.2020 №11/3-49 було повідомлено про те, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено, остаточний розрахунок проводиться у разі звільнення з військової служби, при переведенні позивача до Луганського прикордонного загону позивача було зараховано на фінансове забезпечення у Луганський прикордонний загін та була направлена особова справа за вихідним від 20.12.2018 №30/299дск (а.с.11).

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон «Про відпустки») передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 (далі - постанова №702) затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 4.

Так, відповідно до п.п.4, 4-1, 5 додатку 4 до Постанови №702 військовослужбовці, що займають посади У ВІДДІЛЕННЯХ ІНСПЕКТОРІВ прикордонної служби - Інспектор прикордонної служби 1,2,3 категорії, інспектор прикордонної служби - майстер, Інспектор прикордонної служби 2,3 категорії дозиметрист, віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, тривалістю 7 календарних днів.

Як встановлено судом, у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) з 14.08.2013 по 22.06.2018 позивач У ВІДДІЛЕННІ ІНСПЕКТОРІВ прикордонної служби займав посади інспектора прикордонної служби - майстер, інспектора прикордонної служби 1 категорії, інспектора прикордонної служби 2 категорії - дозиметрист, інспектора прикордонної служби 1 категорії.

Відтак, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади, зокрема, у періоди з 14.08.2013 по 22.06.2018, визначені додатком 4 до Постанови № 702, під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Відповідно до ч.ч.8, 14, 17-19, 21 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (ч.8 ст.10-1).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2 ч.14 ст.10-1).

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 ч.14 ст.10-1).

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (ч.17 ст.10-1).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (ч.18 ст.10-1).

При цьому, дійсно відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на чому наголошує представник відповідача, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (ч.19 ст.10-1).

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (ч.21 ст.10-1).

Однак, посилання відповідача на п. 19 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка на його думку виключає можливість надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 ст.10-1 Закону, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон «Про оборону України»).

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації дійсно припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Так, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Тобто, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою №702 з 14.08.2013 по 19.04.2019.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 по зразковій справі № 620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін.

Водночас у разі невикористання щорічної додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зважаючи на вказане, судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані дні додаткової відпустки.

При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 14.08.2013 по 22.06.2018, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправною такої бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати на виплатити грошову компенсацію такої відпустки за період з 14.08.2013 по 22.06.2018 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Постанови №702 підлягають задоволенню.

Щодо посилань представника відповідача у відзиві на відсутність повноважень представника позивача на подання та підписання позовної заяви, оскільки разом з позовом надано лише титульну сторінку ордеру на надання правничої (правової) допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, відповідно до п.п.9,10 якого ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності). Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, позов від імені ОСОБА_1 подано та підписано представником позивача, адвокатом Чуяшенком Дмитром Олександровичем. На підтвердження повноважень було надано копії ордеру серії ВМ №1001021 від 27.02.2020, виданий на підставі договору від 27.08.2019 та підписаний ОСОБА_2 і скріплений печаткою адвоката. При цьому, у ордері вказано, що договором про надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються.

Відтак, у розумінні вищевказаних норм представник позивача, адвокат Чуяшенко Дмитро Олександрович, є повноважним представником Зальотова С.І., на підтвердження якого суду надано копію ордеру встановленої форми з відомостями, визначеними Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати додаткової відпустки та зобов`язання нарахувати грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за період з 23.06.2018 по 19.04.2019, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.7,8,37), позивач у період з 23.06.2018 по 05.12.2018 у 5 прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України займав посаду інспектора прикордонного КОНТРОЛЮ, а у період з 06.12.2018 по 19.04.2019 у відповідача - інспектора прикордонної служби майстра начальника ВІДДІЛЕННЯ УПРАВЛІННЯ СЛУЖБОЮ відділу прикордонної служби, в той час, як Постановою №702 визначені посади, зокрема, - інспектора прикордонної СЛУЖБИ (а не контролю) та саме посади у ВІДДІЛЕННЯ ІНСПЕКТОРІВ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ (а не у відділенні управління службою).

Таким чином, враховуючи, що посади позивача, які він займав у даний період служби (інспектора прикордонного КОНТРОЛЮ, а також інспектора прикордонної служби-майстер відділення УПРАВЛІННЯ СЛУЖБОЮ) не передбачені Постановою №702, як посади виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, підстави для задоволення в цій частині позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 - 3го прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013р. по 2018р., станом на день звільнення зі служби 19.04.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 - 3-ій прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, за період з 14.08.2013 по 22.06.2018 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020.

Суддя І.Г. Шевченко