Справа № 140/11070/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/11070/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фортуна Трейдінг» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (далі - ТзОВ «Волиньтабак», відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фортуна Трейдінг» (далі - ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», відповідач 2) про визнання недійсною угоди між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фортуна Трейдінг» від 03.06.2020 № 03/06-20Т.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що єдиною метою укладення Договору від 03.06.2020 № 03/06-20Т є надання податкової вигоди третім особам для ухилення від сплати ПДВ, у зв`язку з тим, що ГУ ДПС у Волинській області вважає, що господарські операції з постачання тютюнових виробів фактично не відбувалися, оскільки наявність залишків тютюнових виробів не підтверджено. В результаті того, що господарська операція фактично не відбулась, то первинні документи (зокрема податкові накладні, договори) складені ТОВ «Волиньтабак» на підтвердження таких операцій не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення операції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити без проведення судового засідання та виклику сторін.

18.09.2020 від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній вважає позовні вимоги безпідставними та не визнає їх в повному обсязі з огляду на наступне.

Реальність здійснення господарських операцій між відповідачем 1 та відповідачем 2 згідно Договору від 03.06.2020 № 03/06-20Т підтверджується наявними первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України. 12.03.2020 відповідачем 1 було втрачено документи, а саме: договори поставки, переуступки, документи первинного бухгалтерського обліку ТзОВ «Волиньтабак» за період часу з грудня 2019 року по березень 2020 року, в т.ч. прихідні накладні, податкові накладні, накладні на реалізацію, довіреності, акти звірки, накладні на переміщення, ТТН, подорожні листи, банківські виписки та інші документи первинного бухгалтерського обліку. Факт втрати документів підтверджується довідкою Луцького РВП ГУНП у Волинській області від 12.03.2020 № 3111/59/01-2020. На виконання вимог п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ТзОВ «Волиньтабак» листом № 1/3-79 від 16.03.2020 повідомлено податковий орган про втрату документів, а саме: договорів поставки, переуступки, документів первинного бухгалтерського обліку ТзОВ «Волиньтабак» за період часу з грудня 2019 року по березень 2020 року, в т.ч. прихідних накладних, податкових накладних, накладних на реалізацію, довіреностей, актів звірки, накладних на переміщення, ТТН, подорожніх листів, банківських виписок та інших документів первинного бухгалтерського обліку. Отримання даного повідомлення податковим органом підтверджується відміткою про отримання на екземплярі відповідача 1.

Крім того, ТзОВ «Волиньтабак» було втрачено документи за період часу з грудня 2019 року по березень 2020 року, який взаємозв`язок між втратою документів, яка мала місце 12.03.2020, до здійснення реалізації тютюнових виробів на адресу ТОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» у червні 2020 року позивачем не зазначено.

Також, відповідач 1 зазначив, що сама по собі наявність податкової інформації не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, і така податкова інформація не є належним доказом у розмінні чинного процесуального законодавства. Контролюючі органи зобов`язані доводити належними та допустимими доказами факти порушення платником податків вимог чинного законодавства.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Позивач має довести, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Оскільки позов ГУ ДПС у Волинській області спрямований на захист інтересів держави і суспільства, позивач має зазначити особу, якій завдано шкоду, протиправні наслідки оспорюваної угоди, а також вину у формі умислу.

Оспорюваний правочин, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», застосування наслідків його недійсності (навіть у випадку визнання судом недійсним вказаного правочину) можливе виключно щодо сторін оспорюваного договору, з огляду на що у кінцевому результаті обраний позивачем спосіб захисту (визнання договору недійсним) в будь-якому випадку не забезпечить поновлення порушення прав та не гарантуватиме можливості отримання відповідного відшкодування особі, права якої порушено, та яка є відмінна від сторони оспорюваного правочину.

Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання недійсним Договір поставки №03/06-20Т від 03.06.2020 не має наслідком поновлення прав/інтересів держави та суспільства (у випадку доведення такого порушення прав/інтересів).

Твердження позивача про отриману податкову вигоду ТзОВ «Волиньтабак» від укладення Договору поставки №03/06-20Т від 03.06.2020 у сумі 20 000 000,00 грн є абсурдним, адже при здійсненні операцій з постачання товарів ТзОВ «Волиньтабак» - продавець товарів зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою, та включити до податкових зобов`язань з постачання товарів.

За таких обставин, ТзОВ «Волиньтабак» реалізовуючи тютюнові вироби ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», включає в свої податкові зобов`язання суму ПДВ 20 000 000,00 грн, а не отримує вигоду.

За таких обставин, позивач вважає, що твердження позивача про наявність підстав для визнання Договору поставки №03/06-20Т від 03.06.2020 недійсним (на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України) є необґрунтованими.

Відтак, відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.09.2020 представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи в загальному провадженні.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 клопотання Головного управління ДПС у Волинській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

01.10.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача 1, в якій останній вказав, що відповідачем 1 не спростовано доводів позивача, а тому просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, представник позивача повторно просив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вищевказані категорії справ не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України.

Таким чином, враховуючи, що дана справа не є справою, яка в розумінні частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України має розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, суд не вбачає правових підстав для розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та вважає, що її розгляд має здійснювати за спрощеного позовного провадження, для якого пріоритетним є її швидке вирішення.

Відповідач 2 відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 року між ТзОВ «Волиньтабак» (постачальник) та ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» (покупець) було укладено Договір поставки за № 03/06-20Т (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3., 4.1.1 Договору ТзОВ «Волиньтабак» зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним Договором поставляти та передавати у власність ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» тютюнові вироби, далі за текстом «Товар», а ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» зобов`язується приймати і оплачувати Товар згідно накладних, що є невід`ємною частиною даного Договору.

На виконання умов вищевказаного Договору укладеного між ТзОВ «Волиньтабак» та ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», в період з 03 по 22 червня 2020 року ТзОВ «Волиньтабак» здійснило поставку Товару на суму 120 000 000,00 грн згідно видаткових накладних:

№557109 від 03.06.2020 року на суму 2000000,00 грн., №557541 від 04.06.2020 року на суму 3600000,00 грн., №557636 від 05.06.2020 року на суму 3300000,00 грн., № 560954 від 09.06.2020 року на суму 1000000,00 грн., № 561300 від 10.06.2020 року на суму 1400000,00 грн., №565281 від 10.06.2020 року на суму 729000,00 грн., №565271 від 10.06.2020 року на суму 2353000,00 грн., №565262 від 10.06.2020 року на суму 3765000,00 грн., № 565260 від 10.06.2020 року на суму 1103000,00 грн., № 561411 від 10.06.2020 року на суму 2000000,00 грн., № 566290 від 11.06.2020 року на суму 450000,00 грн., № 566353 від 11.06.2020 року на суму 3500000,00 грн., № 566372 від 11.06.2020 року на суму 3625000,00 грн., № 566376 від 11.06.2020 року на суму 2375000,00 грн., № 566321 від 11.06.2020 року на суму 3550000,00 грн., № 566830 від 12.06.2020 року на суму 494000,00 грн., № 566832 від 12.06.2020 року на суму 3846000,00 грн., № 566844 від 12.06.2020 року на суму 3423000,00 грн., № 566455 від 12.06.2020 року на суму 2050000,00 грн., № 566839 від 12.06.2020 року на суму 3237000,00 грн., № 566408 від 12.06.2020 року на суму 2000000,00 грн., № 569635 від 15.06.2020 року на суму 1487000,00 грн., №569627 від 15.06.2020 року на суму 3297000,00 грн., № 569612 від 15.06.2020 року на суму 3916000,00 грн., № 572390 від 16.06.2020 року на суму 1336000,00 грн., № 572372 від 16.06.2020 року на суму 3878000,00 грн., № 572361 від 16.06.2020 року на суму 3786000,00 грн., № 572360 від 16.06.2020 року на суму 2000000,00 грн., № 572638 від 17.06.2020 року на суму 1000000,00 грн., № 572674 від 17.06.2020 року на суму 2300000,00 грн., № 572673 від 17.06.2020 року на суму 3878000,00 грн., № 572691 від 17.06.2020 року на суму 3238000,00 грн., № 572698 від 17.06.2020 року на суму 2884000,00 грн., № 572792 від 18.06.2020 року на суму 3938000,00 грн., № 572798 від 18.06.2020 року на суму 2465000,00 грн., № 572780 від 18.06.2020 року на суму 3597000,00 грн., № 572752 від 18.06.2020 року на суму 1000000,00 грн., № 573975 від 19.06.2020 року на суму 1787000,00 грн., № 573963 від 19.06.2020 року на суму 3756000,00 грн., № 573924 від 19.06.2020 року на суму 3657000,00 грн., № 573923 від 19.06.2020 року на суму 2000000,00 грн., № 576809 від 22.06.2020 року на суму 3540000,00 грн., № 576869 від 22.06.2020 року на суму 3047000,00 грн., № 576848 від 22.06.2020 року на суму 3661000,00 грн., № 576860 від 22.06.2020 року на суму 3292000,00 грн., №576810 від 22.06.2020 року на суму 1460000,00 грн.

У подальшому, ТзОВ «Волиньтабак» виписано на користь ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» податкові накладні:

№492 від 03.06.2020 року, №502 від 04.06.2020 року, №506 від 05.06.2020 року, №2159 від 09.06.2020 року, №2172 від 10.06.2020 року, №2857 від 11.06.2020 року, №2864 від 12.06.2020 року, №5094 від 10.06.2020 року, №5095 від 10.06.2020 року, №5096 від 10.06.2020 року, №5097 від 10.06.2020 року, №5094 від 10.06.2020 року, №5099 від 11.06.2020 року, №5100 від 11.06.2020 року, №5101 від 11.06.2020 року, №5103 від 12.06.2020 року, №5104 від 12.06.2020 року, №5105 від 12.06.2020 року, №5106 від 12.06.2020 року, №5109 від 15.06.2020 року, №5110 від 15.06.2020 року, №5111 від 15.06.2020 року, №5387 від 16.06.2020 року, №5388 від 16.06.2020 року, №5389 від 16.06.2020 року, №5390 від 16.06.2020 року, №5394 від 17.06.2020 року, №5395 від 17.06.2020 року, №5396 від 17.06.2020 року, №5397 від 17.06.2020 року, №5398 від 18.06.2020 року, №5399 від 18.06.2020 року, №5400 від 18.06.2020 року, №5401 від 18.06.2020 року, №5594 від 19.06.2020 року, №5595 від 19.06.2020 року, №5596 від 19.06.2020 року, №5597 від 19.06.2020 року, №7665 від 22.06.2020 року, №7666 від 22.06.2020 року, №7667 від 22.06.2020 року, №7668 від 22.06.2020 року, №7669 від 22.06.2020 року, №7681 від 10.06.2020 року, №7682 від 11.06.2020 року, №7683 від 12.06.2020 року, №7684 від 17.06.2020 року.

Відповідно до п.4.4. постачання здійснюється самовивозом транспортом Покупця або іншої особи, призначеної Покупцем для отримання товару (вантажоодержувача), або перевізника, призначеного для цього Покупцем чи вантажоодержувачем.

На виконання умов Договору перевізником було оформлено товаро-транспорті накладні:

№535 від 03.06.2020 року, №540 від 04.06.2020 року, №542 від 05.06.2020 року, №544 від 09.06.2020 року, №551 від 10.06.2020 року, №548 від 10.06.2020 року, №549 від 10.06.2020 року, №552 від 11.06.2020 року, №553 від 11.06.2020 року, №554 від 11.06.2020 року, №556 від 12.06.2020 року, №557 від 12.06.2020 року, №555 від 12.06.2020 року, №560 від115.06.2020 року, №561 від 16.06.2020 року, №563 від 17.06.2020 року, №564 від 17.06.2020 року, №565 від 17.06.2020 року, №567 від 18.06.2020 року, №566 від 18.06.2020 року, №570 від 19.06.2020 року, №569 від 19.06.2020 року, №576 від 22.06.2020 року, №575 від 22.06.2020 року.

Підставою для звернення до суду контролюючого органу, став лист Офісу Генерального прокурора від 22.06.2020 № 10/1/1-8597-20, в якому доручено ДПС України розглянути питання щодо зупинення, за наявності підстав, реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в тому числі, ТзОВ «Волиньтабак».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 191.1 ст. 191 ПК України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (191.1.1.); звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством (191.1.45.).

За змістом п.20.1 ст.20 ПК України контролюючому органу, серед іншого, надається право: для здійснення функцій, визначених законом, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (пп.20.1.4.); у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів (пп.20.1.14.); визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (20.1.18.); застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (20.1.19.).

Згідно з підпунктом 20.1.30 пунктом 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Хоча за буквальним змістом цієї норми право контролюючого органу подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб про визнання правочинів недійсними пов`язане із застосуванням встановлених законом наслідків недійсності правочину, визначення позовних вимог, необхідних і достатніх для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, є правом цього органу. Обрання способу захисту інтересів держави у сфері оподаткування в межах виконання встановлених законом завдань та функцій є дискреційними повноваженнями контролюючого органу. В усіх випадках, однак, звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою про визнання правочину недійсним повинно відповідати його завданням.

Правовою підставою позову контролюючим органом вказано статтю 215 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова Пленуму) зазначено, що нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 ).

Для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму №9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України (254к/96-ВР); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК (435-15) має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно із ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, позивач має довести, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Оскільки позов ГУ ДПС у Волинській області спрямований на захист інтересів держави і суспільства, позивач має зазначити особу, якій завдано шкоду, протиправні наслідки оспорюваної угоди, а також вину у формі умислу.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Таким чином, вина особи, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним) сторонами правочину або однією зі сторін, жодним чином не може бути встановлена на підставі актів перевірок позивача або його контрагентів, інформацій про відсутності постачальників в ланцюгу постачання за адресою реєстрації та/або наявності у податкового органу податкової інформації про відсутність у постачальника виробничих можливостей для провадження власної господарської діяльності.

Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України належить позивачу.

Доводячи, що правочин між ТзОВ «Волиньтабак» та ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» спрямований на створення штучних підстав для незаконного отримання ТзОВ «Волиньтабак» права на податковий кредит і, як наслідок, для зменшення податкових зобов`язань, позивач посилається на участь платника у схемах формування сумнівного податково кредиту, а саме: реалізацію тютюнових виробів в адресу суб`єктів господарювання, у яких в наступних ланцюгах постачання відбувається підміна номенклатури товарів.

Як встановлено п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

На підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій, відповідно до Договору від 03.06.2020 № 03/06-20Т, зокрема, того що відповідач 1 продав, а відповідач 2 прийняв товар ТзОВ «Волиньтабак» наводить складення останнім вказаних вище видаткових накладних, податкових накладних та товро-транспортних накладних.

Вказані вище первинні документи в повному обсязі відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Таким чином, наявні первинні документи підтверджують реальність господарських операцій між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, а саме: придбання товарів та транспортування вказаного товару.

З матеріалів справи убачається, що в діях ТзОВ «Волиньтабак» та ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», відсутній умисел під час укладення договору без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування або несплати податків.

Крім того, первинна документація та докази економічної доцільності реалізації тютюнових виробів як наслідок виконання договірних відносин стороною позивача не досліджувались, аналізу не піддавались.

Виключно належними і допустимими доказами має бути підтверджено і факт вчинення правочину, який оспорюється у даній справі.

Однак, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення контролюючим органом заходів податковго контролю безпосередньо щодо ТзОВ «Волиньтабак» та ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг», з відображенням та закріпленням результатів їх проведення у відповідному джерелі, та факт вчинення оспорюваного правочину, позивач не надав. Наведене свідчить про те, що передбачених законом заходів податковго контролю безпосередьно щодо ТзОВ «Волиньтабак», ТзОВ «Торговий дім Фортуна Трейдінг» Головне управління не здійснювало.

Конституційний Суд України в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Як вбачається з послідовного аналізу повноважень контролюючого органу, наданих йому чинним законодавством, Головне управління ДФС у Волинмькій області має достатні адміністративні можливості для здійснення визначених йому законом завдань та функцій податкового контролю, зокрема щодо виявлення фактів вчинення платниками податків податкових правопорушень та отримання від платників податків засвідчених належним чином копій документів, що стосуються фактів виявлених порушень вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, своїми повноваженнями з метою, якою вони надані законом, перед зверненням до суду з даним позовом позивач не скористався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за наявності права звернення контролюючого органу із заявленим позовом, підстави такого звернення у межах спірних правовідносин відсутні.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності умислу на укладення Договору від 03.06.2020 № 03/06-20Т без наміру виникнення наслідків, які передбачені даним Договором, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів для визнання недійсним Договору від 03.06.2020 № 03/06-20Т, суд вважає безпідставними позовні вимоги Головного управління ДПС у Волинській області, а відтак та з урахуванням викладеного вище, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фортуна Трейдінг» про визнання договору недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Головне управління ДПС у Волинській області, , адреса: 43010, м. Луцьк, Київський майдан, 4.

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», , адреса: 43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 1.

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фортуна Трейдінг», , адреса: 01001, м. Київ, проспект Маршала Рокосовського, 8-Б.

Суддя Ю.Ю. Сорока