Справа № 300/2641/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"09" жовтня 2020 р. Справа № 300/2641/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового майна в розмірі 16 065,29 грн.,-
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового майна в розмірі 16 065,29 грн.
Пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Приписами пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, згідно із частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Судом встановлено, що до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору, проте подано клопотання про відстрочення судового збору, мотивоване тимчасовою відсутністю на рахунках асигнувань.
Вказане клопотання позивача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Виходячи із змісту частин 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, суд повинен керуватися приписами спеціального закону при визначенні можливості зменшення, звільнення, розстрочення чи відстрочення сплати судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011 (надалі, також Закон України Про судовий збір).
Статтею 1 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Статтею 8 Закону України Про судовий збір врегульовано питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Так, згідно із частиною 1 статті 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Також, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України Про судовий збір, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Виходячи із вказаних приписів статті 8 Закону України Про судовий збір суд наділений правом вирішувати питання щодо звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення сплати такого збору виключно по відношенню до фізичних осіб, а не юридичної, якою є позивач в даній адміністративній справі, а також в окремих категоріях спорів, пов`язаних із захистом соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодуванням шкоди здоров`ю, що не відповідає предмету позовної заяви в даній адміністративній справі.
З огляду на вищенаведене в суду відсутні правові підстави, які б надали можливість відстрочити сплату судового збору за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового майна в розмірі 16 065,29 грн.
Додатково суд вказує на те, що позивач звертається до адміністративного суду не з метою захисту свого порушеного права, а як суб`єкт владних повноважень, реалізуючи таким чином свої владні та управлінські функції, які передбачені відповідними нормами законодавства України. З огляду на реалізацію владних функцій, відстрочуючи позивачу сплату судового збору, суд поставить в нерівні умови по відношенню до позивача інших платників судового збору, передбачених Законом України "Про судовий збір".
Таким чином, суд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання суб`єктом владних повноважень до суду адміністративного позову майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який вступив в дію з 01.01.2020, встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року складає 2 102,00 гривень.
Із змісту позовних вимог слідує, що Військова частина НОМЕР_1 просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за завдану державі шкоду в розмірі 16 065,29 грн.
Таким чином, позивач заявив одну позовну вимогу майнового характеру.
Враховуючи положення пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", позивач повинен сплатити судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2102 грн.
Зважаючи на вказане, позовну заяву подано без додержання вимог частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також у пункті 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.
Перевіряючи на відповідність позовну заяву вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив, що позивач не зазначив:
- номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти позивача;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти відповідача.
Також пунктом 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві вказується про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Згідно змісту позовної заяви позивач процесуальних обов`язків, передбачених пунктом 8 частини 5 статті 160 КАС України, не виконав, так як відомості щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, не зазначені.
Окрім цього, суд звертає увагу, що у відповідності до частин 2, 4-5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви долучено письмові докази, не засвідчені належним чином, зокрема без зазначення особи, яка їх засвідчила та без проставлення підпису та дати засвідчення.
Частиною 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Частиною 2 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Відповідно до частини 3 статі 55 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Як слідує з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позовна заява підписана підполковником ОСОБА_2 як командиром Військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, жодних доказів на підтвердження призначення ОСОБА_3 як командира Військової частини НОМЕР_1 до позовної заяви не приєднано.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
Також відповідно до пунктів 5 та 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Частиною 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду та зараховано до списків особового складу, однак на підтвердження даної обставини позивачем не надано такого наказу.
При цьому, даний лист від 18.06.2020 №859 адресований Центру обліку бездомних громадян, а не за адресою останнього відомого місця проживання чи місця реєстрації ОСОБА_1 , та не наведено жодних обгрунтувань щодо доцільності відправлення даного листа саме на адресу Центру обліку бездомних громадян, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати належну оцінку даному листу від 18.06.2020 №859 як доказу, який підтверджує звернення позивача до відповідача із вимогою про добровільне повернення грошових коштів за шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна.
Також суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
При цьому, позивачем до позовної заяви не подано наказу командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 про стягнення сум завданої шкоди з ОСОБА_1 .
Також суд звертає увагу, що позивач додає до позовної заяви акт про проведення службового розслідування від 11.06.2020, під час якого було встановлено, що за військовослужбовцями, які самовільно залишили військову частину та яким призупинена військова служба, рахується нездане інвентарне майно, яке було видане в їх особисте користування, а також речове майно. Так, в даному акті наведено розрахунки та зафіксована загальна вартість речового майна переданого кожному військовослужбовцю, однак з доданої копії акту від 11.06.2020 судом не встановлено зазначення такого розрахунку та вартості речового майна переданого саме ОСОБА_1 .
Також, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Відповідно до частин 1-2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Так, зі змісту позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що 11.06.2020 комісією Військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування, під час якого було встановлено, що за військовослужбовцями, які самовільно залишили військову частину та яким призупинена військова служба, рахується нездане інвентарне майно, яке було видане їх в особисте користування а також речове майно, терміни носіння якого не вийшли, що було зафіксовано в акті проведення службового розслідування, затвердженому командиром Військової частини НОМЕР_1 .
Тобто, 11.06.2020 мали місце обставини, що дають суб`єкту владних повноважень (Військовій частині НОМЕР_1 ) право на пред`явлення визначених законом вимог (якщо у даному акті від 11.06.2020 було зафіксовано непередання позивачем речового майна).
Таким чином, визначений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячний строк звернення суб`єкта владних повноважень до суду закінчився 11.09.2020.
При цьому із позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів позивач звернувся 02.10.2020, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, у якому надсилалась дана позовна заява, тобто з порушенням тримісячного строку на звернення до суду.
Однак позивачем не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обгрунтуванням причин такого пропуску та поданням доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Також частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.
Однак на виконання вимог частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України не подано доказу надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.
За наявності вказаних недоліків, позовна заява не відповідає вимогам, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
На підставі наведеного, керуючись статтями 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.
2. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового майна в розмірі 16 065,29 грн. залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:
1) подання документа про сплату судового збору в розмірі 2102,00 гривні;
2) зазначення номерів засобів зв`язку та адресу електронної пошти позивача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти відповідача;
3) зазначення відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
4) подання копій письмових доказів, оформлених відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України;
5) подання належним чином засвідчених копій письмових доказів:
- документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 на підписання позовної заяви;
- наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення солдата ОСОБА_1 на посаду та зарахування до списків особового складу;
- обґрунтування щодо доцільності відправлення листа від 18.06.2020 №859 саме на адресу Центру обліку бездомних громадян, а не на адресу реєстрації місця проживання.
- наказ командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 про стягнення сум завданої шкоди з ОСОБА_1 ;
- акт про проведення службового розслідування з наведеними розрахунками та зафіксованою загальною вартістю речового майна переданого саме ОСОБА_1 ;
6) подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та поданням доказів на підтвердження таких обставин;
7) подання доказу надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.
Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде повернена.
Ухвала окремо оскарженню не підлягає, у відповідності до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя Главач І.А.