Справа № 461/5751/20
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/5751/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - Радченка В.Є.

при секретарі Степанюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м.Львів, вул. Перфецького,19) про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 12.07.2020 року серія ЕАМ №2815268 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 липня 2020 року інспектором поліції 2 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Матківською Уляною Рудольфівною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ №2815268, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. Вважає таку постанову протиправною та незаконною, оскільки не є ні водієм, ні власником автомобіля «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_2 . Перебував у даному автомобілі на задньому сидінні, який не рухався. Крім цього зазначає, що постанова винесена без будь-яких доказів, просить позов задовольнити.

24.07.2020 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова залишено без руху адміністративний позов.

21.08.2020 року позивачем усунено недоліки адміністративного позову.

Ухвалою суду від 07.09.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи. До суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час, дату судового засідання, оскільки в суд повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд встановив, що 12 липня 2020 року інспектором поліції 2 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Матківською Уляною Рудольфівною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ №2815268. В постанові зазначено, що в м.Львові по вул. Антоненка Давидовича ,7 водій керуючи транспортним засобом не мав при собі реєстраційних документів на транспортний засіб та у якого не працював стоп сигнал, чим порушив п.2.1.б. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії; реєстраційний документ на ТЗ; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що працівником поліції не здійснювалася зупинка транспортного засобу, адже він перебував у транспортному засобі, який був припаркований та перебував в даному авто на задньому сидінні. Тобто доказів самого факту керування транспортним засобом без документів немає.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В Постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 зазначено, що стаття 283 КУпАП встановлює вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, яка повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Верховний Суд в Постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 зазначає, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). У разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Посилаючись на фіксування порушення ПДР за допомогою спеціальних технічних засобів, поліцейський зобов`язаний внести відомості про такий засіб до постанови про адміністративне правопорушення. Аналогічна ситуація була предметом розгляду Верховним Судом справи №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив,що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно дост.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце, час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному актів Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затвердженанаказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Згідно принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, будь-які сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Поданий відзив представником відповідача жодним чином не спростовує доводи позивача, оскільки до такого не долученого доказів правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд враховує вищевикладені приписи процесуального законодавства та приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною постанову про вчинення адміністративного правопорушення серія ЕАМ №2815268 від 12.07.2020 року, стосовно ОСОБА_1 , слід відмовити. Оскільки, місцевий загальний суд, як адміністративний суд, за результатами розгляду справи не має права виносити рішення про визнання дій протиправними, так як, ч.3 ст.289 КАС України передбачає чіткий перелік рішень, які суд приймає за результатами розгляду справи.

Згідно до ч.5 ст.139 КАС України, судові витрати належить віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.6, 77, 243 КАС України, ст.ст. 121, 245, 251 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м.Львів, вул. Перфецького,19) про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2815268 від 12.07.2020 року, стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м.Львів, вул. Перфецького,19) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є.Радченко