Справа № 600/790/20-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/790/20-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі - позивач), просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у переведені ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 20.05.2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та здійснити виплату цієї пенсії з 20.05.2020 року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно відмовлено їй у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із відсутністю необхідного для призначення пенсії стажу державної служби, про що повідомлено листом № 2400-0208-8/15325 від 01.06.2020 року.

16.07.2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому зазначив, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 20.05.2020 року про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби. Підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача в органах державної податкової служби та здійснення виплати пенсії з 20.05.2020 року відсутні.

У судовому засідання позивач не з`явився, хоч був належним чином повідомлений, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно, повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області. (а. с. 7-11).

01.10.1994 року ОСОБА_1 склала присягу державного службовця (а. с. 29).

09.04.2019 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18.04.2019 року. (а. с. 55).

20.05.2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". (а. с. 73).

01.06.2020 року листом № 2400-0208-8/15325 ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. Період роботи в органах державної податкової служби не зараховано до стажу державної служби, оскільки станом на 01.05.2016 рік позивач не працювала на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби і в неї відсутні менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державної служби. (а. с. 71-72)

Дослідженням письмових доказів судом встановлено наступне.

Із змісту трудової книжки ОСОБА_1 видно, що:

- з 14.12.1989 року по 16.06.1992 рік працювала на посаді завідувача загальним відділом Новоселицького райвиконкому;

- з 08.09.1992 рік по 27.09.1994 рік працювала на посаді завідувача загальним відділом Новоселицької районної ради;

- з 30.09.1994 року працювала начальником загального відділу Державної податкової інспекції по Новоселицькому районі Чернівецької області;

- з 16.11.1996 року працювала на посаді старшого державного податкового інспектора сектору по роботі з платниками відділу стягнення податку з юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Новоселицькому районі Чернівецької області;

- 27.01.1997 року рішенням атестаційної комісії присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу;

- з 01.04.1998 року працювала на посаді головного спеціаліста сектору по кадрах спецроботі і захисту інформації ДПІ в Новоселицькому районі Чернівецької області;

- 01.12.1998 року присвоєно 11 ранг державного службовця;

- з 30.04.1999 року працювала на посаді начальника відділу по кадрах, спецроботі та захисту інформації ДПІ в Новоселицькому районі Чернівецької області;

- з 01.06.2000 року працювала на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної податкової інспекції в Новоселицькому районі Чернівецької області;

- з 01.04.2001 року працювала на посаді старшого державного податкового інспектора групи правового забезпечення ДПІ в Новоселицькому районі Чернівецької області;

- 01.04.2001 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ рангу;

- з 27.08.2020 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора групи правового забезпечення Новоселицької МДПІ Чернівецької області;

- з 02.01.2003 року працювала на посаді головного державного податкового і кадрового забезпечення групи кадрового забезпечення Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області;

- з 09.09.2004 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора відділу правової роботи, кадрової, організаційно-розпорядчої роботи та бухгалтерського обліку Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області;

- з 06.09.2004 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора відділу правової, кадрової, організаційно-розпорядчої та адміністративно-господарської роботи Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області;

- 18.11.204 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу;

- з 25.01.2005 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань роботи з персоналом Новоселицької МДПІ Чернівецької області;

- з 12.12.2006 року працювала на посаді головного спеціаліста персоналу Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області;

- з 28.02.2012 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань кадрової роботи Новоселицької МДПІ Чернівецької області Державної податкової служби;

- з 27.06.2013 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань кадрової роботи Новоселицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернівецькій області;

- 25.12.2013 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу;

- з 26.02.2013 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань персоналу Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- з 28.01.2016 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- з 19.12.2018 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області на період відсутності основного працівника;

- з 22.03.2018 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області;

- з 30.11.2018 року працювала на посаді головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Новоселицького УГУ ДФС у Чернівецькій області;

- 30.11.2018 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу;

- 21.04.2020 року звільнена з Новоселицького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, у зв`язку із скороченням штатної чисельності (а. с. 15-25, 61-70).

Із змісту особової картки державного службовця ОСОБА_1 № 465 заповненої 10.10.2018 року видно, що стаж державної служби позивача складає 24 роки 02 місяці 03 дні.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 Стаття 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VІІІ), який набув чинності 01.05.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VІІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частинами 2-3 ст. 3 Закону № 889-VІІІ встановлено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців: 1) Секретаріату Кабінету Міністрів України; 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 3) місцевих державних адміністрацій; 4) органів прокуратури; 5) органів військового управління; 6) органів дипломатичної служби; 7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; 8) інших державних органів.

Дія цього Закону не поширюється зокрема на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 342.4 ст. 342 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України) зазначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно із п. 342.6 ст. 342 ПК України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Пунктом 344.1 ст. 344 ПК України встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до ст. 38 Закону №889-VІІІ прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

Статтею 39 Закону №889-VІІІ встановлено, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.

Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.

Присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.

Пунктом 7 ст. 46 Закону № 889-VIII встановлено, що до стажу державної служби зараховується зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання.

Згідно з п.343.1 ст.343 ПК України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання, з поміж іншого: радник податкової та митної справи I рангу. Відповідно до пункту 343.2 статті 343 ПК України положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 20.04.2016 року № 306 Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.

Додатком 6 до зазначеної Постанови визначено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів, а саме спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу відповідає 6 рангу державного службовця.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 15 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку до стажу державної служби зараховується зокрема робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби.

Статтею 25 ЗУ "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ було визначено основні критерії класифікації посад державних службовців та встановлено сім категорій посад державних службовців. До шостої категорії посад відносяться посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

Згідно із додатком № 24 постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2014 року №703 Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України посади, зокрема начальник відділу територіального органу в районах та містах обласного значення віднесені до шостої категорії посад.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах у контролюючих органах із присвоєнням спеціальних звань.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач з 14.12.1989 року по 16.06.1992 рік працювала на посаді завідувача загальним відділом Новоселицького райвиконкому; з 08.09.1992 рік по 27.09.1994 рік працювала на посаді завідувача загальним відділом Новоселицької районної ради; з 30.09.1994 року працювала начальником загального відділу Державної податкової інспекції по Новоселицькому районі Чернівецької області; з 16.11.1996 року працювала на посаді старшого державного податкового інспектора сектору по роботі з платниками відділу стягнення податку з юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Новоселицькому районі Чернівецької області; 27.01.1997 року рішенням атестаційної комісії присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу; з 01.04.1998 року працювала на посаді головного спеціаліста сектору по кадрах спецроботі і захисту інформації Державної податкової інспекції в Новоселицькому районі Чернівецької області; 01.12.1998 року присвоєно 11 ранг державного службовця; з 30.04.1999 року працювала на посаді начальника відділу по кадрах, спецроботі та захисту інформації Державної податкової інспекції в Новоселицькому районі Чернівецької області; з 01.06.2000 року працювала на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної податкової інспекції в Новоселицькому районі Чернівецької області; з 01.04.2001 року працювала на посаді старшого державного податкового інспектора групи правового забезпечення Державної податкової інспекції в Новоселицькому районі Чернівецької області; 01.04.2001 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ рангу; з 27.08.2020 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора групи правового забезпечення Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; з 02.01.2003 року працювала на посаді головного державного податкового і кадрового забезпечення групи кадрового забезпечення Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; з 09.09.2004 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора відділу правової роботи, кадрової, організаційно-розпорядчої роботи та бухгалтерського обліку Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; з 06.09.2004 року працювала на посаді головного державного податкового інспектора відділу правової, кадрової, організаційно-розпорядчої та адміністративно-господарської роботи Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; 18.11.2004 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу; з 25.01.2005 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань роботи з персоналом Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; з 12.12.2006 року працювала на посаді головного спеціаліста персоналу Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області; з 28.02.2012 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань кадрової роботи Новоселицької МДПІ Чернівецької області Державної податкової служби; з 27.06.2013 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань кадрової роботи Новоселицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернівецькій області; 25.12.2013 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу; з 26.02.2013 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань персоналу Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області; з 28.01.2016 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області; з 19.12.2018 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області на період відсутності основного працівника; з 22.03.2018 року працювала на посаді ГДІ по роботі з персоналом Новоселицької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області; з 30.11.2018 року працювала на посаді головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Новоселицького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області; 30.11.2018 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу; 21.04.2020 року звільнена з Новоселицького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, у зв`язку із скороченням штатної чисельності (а. с. 15-25, 61-70).

Вказані відомості підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи видно, що 01.10.1994 року ОСОБА_1 склала присягу державного службовця. (а. с. 29).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.09.1994 року по 21.04.2020 рік була посадовою особою контролюючого органу.

Оскільки позивач у період 30.09.1994 року по 21.04.2020 рік була посадовою особою контролюючого органу, як зазначено в трудовій книжці, при цьому 27.01.1997 року рішенням атестаційної комісії присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу, 01.12.1998 року присвоєно 11 ранг державного службовця, 01.04.2001 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ рангу, 18.11.2004 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу, 25.12.2013 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу, 30.11.2018 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу, 01.10.1994 року ОСОБА_1 склала присягу державного службовця, які не враховані відповідачем під час розгляду заяви позивача, а тому, суд вважає, що з урахуванням вищезазначених обставин зазначений період підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Водночас, суд звертає увагу, що ст. 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Про те, відповідач з невідомих для суду причин не зазначив причин не врахування всіх періодів проходження служби позивачем у податковому органі на вищезазначених посадах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в зарахуванні періоду роботи позивача з 27.11.1996 по 31.03.1998 рік, з 01.04.2001 по 24.01.2005 рік, з 25.12.2013 по 21.04.2020 рік до стажу державної служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У відповідності до ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з абзацом першим пункту 4.1 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Правлінням Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (Далі Порядок № 22-1) визначено, що приймання, оформлення і розгляд документів органом, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку N 22-1).

Відповідно з абзацом 6 пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 визначено, що рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Проте, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до закону України Про державну службу при цьому не обґрунтував вказані мотиви, не зазначив чому не врахував періоди роботи позивача в органах державної податкової служби, не зазначив об`єктивних причин цієї відмови.

Стосовно вимог позивача зобов`язати ГУ ПФ України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 20.05.2020 року пенсію за віком відповідно до ЗУ Про державну службу та здійснити виплату цієї пенсії з 20.05.2020 року з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про призначення/перерахунок пенсії, переведення її з пенсії, призначеної за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, оскільки це належить до дискреційних повноважень відповідача.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Згідно із ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З метою захисту порушених прав позивача, суд зобов`язує Головне управління ПФ України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про призначення/перерахунок пенсії, з урахуванням встановлених обставин у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 12.06.2020 року (а. с. 1).

Разом з тим, ч. 8 ст. 139 КАС України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи зазначене, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 840,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у переведені ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2020 року про призначення/перерахунок пенсії, з урахуванням встановлених обставин у справі.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, будинок 3, місто Чернівці, ).

Суддя П.Д. Дембіцький