Справа № 580/2485/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року справа № 580/2485/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чигиринського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Черкаській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Чигиринського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову Чигиринського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Черкаській області у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

- зобов`язати Чигиринський районний сектор управління Державної міграційної служби України у Черкаській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий відповідно до Положення №2503-ХІІ, який однак є недійсним, оскільки позивач у встановлений Законом термін не звернулась до органу міграційної служби для вклеювання фотокартки по досягненні 25-річного віку. З урахуванням відмови відповідача у вклеюванні до наявного паспорта громадянина України нової фотокартки по досягненні 25-річного віку, позивач звернулась до відповідача із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., однак отримала відмову, яка мотивована відсутністю правових підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки з огляду на відсутність відповідного рішення суду. Крім того, зазначено, що Постановою Великої Палати Верховного суду від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17 визнано протиправною відмову та зобов`язано територіальний підрозділ ДМС оформити та видати позивачу паспорт у формі книжечки, в зв`язку з чим зазначають, що зразкове рішення Великої Палати Верховного суду є обов`язковим до виконання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень. З урахуванням зазначеного, відмову відповідача вважає протиправною а позовні вимоги обгрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

31.08.2020р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу паспорта громадянина України, до якої не додано жодного документу із переліку визначеного законодавством про видачу паспорта громадянина України, у зв`язку з чим розглянуто таку заяву в порядку ЗУ "Про звернення громадян". Крім того, зазначено, що правова позиція Великої Палати Верховного суду викладена у постанові від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17 могла б бути застосована у разі подачі позивачем заяви в установленій формі та з переліком необхідних документів встановлених Законом. З урахуванням зазначеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

10.09.2020р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій серед іншого, зазначено, що на етапі до отримання позивачем рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, чинним законодавством не встановлено форми заяви для отримання паспорта, в зв`язку із чим підстави відмови викладені відповідачем у відповіді є протиправними.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

24.12.2016р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

22.04.2020р. позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , у зв`язку із досягненням позивачкою 25-річного віку.

06.05.2020р. Чигиринським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області листом №7132-52/7132.1-20 повідомлено позивача, що оскільки вона звернулась пізніше ніж через місяць після досягнення 25-річного віку, підстави для вклеювання фотокартки до паспорта позивача відсутні.

10.06.2020р. позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою, в якій зазначила що не дає згоду на обробку її персональних даних та просила видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ без жодного електронного носія інформації, пристрою, зняття біометричної інформації.

24.06.2020р. Чигиринським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області листом №7132-86/7132.1-20 повідомлено позивача, що відповідач здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, з огляду на відсутність якого, правові підстави для видачі заявниці паспорта громадянина України у формі книжечки- відсутні.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. №2235-III визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-ХІІ).

Згідно з п.1, 3 Положення №2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Положення №2503-ХІІ містить опис паспортної книжечки, її форми та змісту, а також порядок заповнення.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, регулюються Законом України від 20.11.2012р. №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон України №5492-VI).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону №5492-VI, документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону №5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч.1 ст.21 Закону №5492-VI).

Оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015р. (далі - Порядок №302).

Суд зазначає, що положеннями Закону №5492-VI, Порядком №302, та Положенням №2503-ХІІ, передбачено чіткий порядок, суб`єктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Згідно з п.13 Положення №2503-ХІІ, для одержання паспорта громадянин подає:

- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 35 х 45 мм;

- у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Відповідно до п.п.1 п.7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктом 35 Порядку №302 визначений перелік документів, які необхідно подати заявнику для оформлення паспорта.

Відповідно до п.37 Порядку №302, працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2019р. №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, пунктом 3 якого передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Таким чином, з аналізу вказаних положень законодавства, судом вбачається, що передумовою оформлення та видачі паспорта громадянина України є звернення особи до уповноваженого органу з відповідною заявою, з долученням визначеного переліку документів.

Згідно з п. 26 Порядку №302, після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви - анкети відомостей про особу (п.27 Порядку № 302).

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що правову позицію щодо права особи на отримання паспорта в формі паспортної книжечки вже було висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі № 806/3265/17.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було "встановлене законом"), не є "необхідним у демократичному суспільстві". Зазначене допускає свавільне втручання в право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17, позбавлення особи можливості отримання паспорта в традиційній формі - у вигляді паспортної книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Разом з тим, зміст вищевикладених правових норм дає підстави для висновку про те, що подана з метою отримання паспорту громадянина України заява та додані документи повинні бути перевірені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта щодо їх повноти та відповідності їх оформлення вимогам законодавства. У разі встановлення факту подання особою відповідних документів не у повному обсязі або оформлення яких не відповідає вимогам чинного законодавства, суб`єкт владних повноважень інформує заявника про відмову у прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови, яка, за бажанням заявника, викладається у письмовій формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 ознаками типової справи визначено:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою для оформлення паспорта у формі книжечки.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, вона подана без дотримання вимог п.13 Положення №2503-ХІІ, а саме не надано необхідних для оформлення паспорта документів - двох фотокарткок розміром 35 х 45 мм., заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, свідоцтво про народження.

Суд зазначає, що подана заява за своєю формою, з огляду на відсутність (зокрема фотокарток) документів, передбачених п.13 Положення №2503-ХІІ, унеможливлює оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки за своєю формою такий паспорт передбачає вклеювання фотокартки.

Також слід звернути увагу, що за п. 1 та 2 розділу ІХ Тимчасового порядку, територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: особа не є громадянином України; особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку що подання заявником відповідної заяви, однак, без належного комплекту документів, із наміром отримати паспорт у вигляді книжечки, є підставою для надання заявнику вмотивованої відмови у прийнятті таких документів.

Крім того, щодо посилання позивача в обгрунтуванні позову на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17 є недоцільним, оскільки згідно висновку Верховного Суду, зробленого в цій постанові, на яку посилається позивач, особа у разі своїх релігійних переконань має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, однак останній має дотримуватися законодавчо встановлених норм при подачі заяви та документів на таку паспортизацію.

Суд зазначає що обставини у цій адміністративній справі не є тотожними з обставинами у типовій справі №806/3265/17. Позивачем не додано до заяви повного переліку документів передбачених п.13 Положення №2503-ХІІ, зокрема: копії свідоцтва про народження та фотокарток, а надана суб`єктом владних повноважень відповідь містить роз`яснення щодо порядку отримання паспорта громадянина України (вперше) у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм, що в свою чергу виключає можливість визначення даної справи як типової.

Чинним законодавством не передбачено таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, за умови дотримання заявником порядку і способу оформлення останнього.

Таким чином, встановлена, в ході розгляду даної справи, обставина подання позивачем заяви про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки без установленого переліку документів (за відсутності копії свідоцтва про народження та двох фотокарток) виключає можливість надання суб`єктом владних повноважень вказаної адміністративної послуги та в свою чергу не свідчить про неправомірність відмови суб`єкта владних повноважень у наданні такої послуги.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.03.2020р. у справі №807/88/18.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач діяв у спосіб, що визначений законодавством України, та у межах своїх повноважень, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до положень ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко