Справа № 160/4693/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 року Справа № 160/4693/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Коломойця С.В.,
представника відповідача: Чернишової Я.С.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
28.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати наказ Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 27.02.2020 року за №4-2682/15-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою протиправним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, в якій чітко визначити який саме наказ Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою позивач вважає протиправним та просить скасувати, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання ухвали суду від 04.05.2020 року позивачем 12.05.2020 року усунуті вищевказані недоліки позовної заяви, зокрема, позивачем подано уточнену позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4693/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 24 червня 2020 року о 10:00 год.
Позивач в підготовче судове засідання 24 червня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 24 червня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 24.06.2020 року на електронну адресу суду, з наступним наданням оригіналу 30.06.2020 року до канцелярії суду, від нього надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, але не раніше закінчення карантинних заходів, а крім того зазначив, що на аналогічну дату та час призначено судове засідання в Петропавлівському районному суді по справі №188/1435/19.
У зв`язку із наведеним підготовче судове засідання відкладено на 14.07.2020 року на 13:00 год.
14.07.2020р. справу знято з розгляду у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується актом суду від 14.07.2020 року, відповідно до якого 14.07.2020 року з 10 год. 00 хв. до 14 год. 20 хв. була припинена подача електропостачання до будівлі суду, розташованої за адресою: м. Дніпро вул. Академіка Янгеля, 4, у зв`язку із чим робота користувачів КП «Діловодство спеціалізованого суду» у цей період було зупинено, що підтверджується довідкою ОСББ від 14.07.2020 року № 11-07/2020.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 29.07.2020 року на 11:00 год.
27.07.2020 року на електронну адресу суду, з наступним наданням 29.07.2020р. до канцелярії суду, від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просив долучити до матеріалів справи №160/4693/20 додаткові докази, а саме: лист відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 23.06.2020р. №675/415-20.
Позивач в підготовче судове засідання 29.07.2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому 24.07.2020 року ним на електронну адресу суду подано клопотання про продовження строку підготовчого провадження, в якому останній просив продовжити строк підготовчого провадження у зв`язку із запровадженим на території України карантином та розглянути це клопотання в письмовому провадженні.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 29.07.2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому, останнім 24.07.2020 року на електронну адресу суду, з наступним наданням оригіналу до канцелярії суду 27.07.2020 року, надано клопотання, в якому він просив продовжити строк підготовчого провадження у справі №160/4693/20 на тридцять днів у зв`язку із запровадженим на території України карантином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4693/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії до 09 вересня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 09 вересня 2020 року об 11:30год.
10 серпня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній виклав доводи, аналогічні вказаним у позовній заяві, та додатково зазначав, що відповідачем не надано належних доказів передачі спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну, наявність яких передбачена приписами ч.1 ст.117 Земельного кодексу України, а саме: рішення ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області про передачу цієї земельної ділянки у комунальну власність Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, акта приймання-передачі цієї земельної ділянки, а також доказів здійснення державної реєстрації права комунальної власності на неї, у зв`язку із чим посилання відповідача на належність запитуваної позивачем земельної ділянки до комунальної форми власності є безпідставними.
Представник позивача в підготовче судове засідання 09 вересня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 09.09.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просив провести підготовче судове засідання в порядку письмового провадження та розпочати розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 09 вересня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/4693/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 23 вересня 2020 року о 15:00 у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
У судовому засіданні 23 вересня 2020 року витребувано додаткові докази у представника відповідача, а саме: належним чином оформлений витяг з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки та оголошено перерву у судовому засіданні до 06.10.2020р. о 16:30 год.
У судових засіданнях 23.09.2020р. та 06.10.2020р. позивач підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та відповіді на відзив доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судових засіданнях 23.09.2020р. та 06.10.2020р. пред`явлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував проти його задоволення, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, і просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 13.03.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області із клопотанням від 23.11.2018 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту.
Листом від 27.03.2019 року №216 виконавчий комітет Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з графічними матеріалами, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, ця земельна ділянка в даний час знаходиться в стадії формування, їй необхідно присвоїти кадастровий номер, зареєструвати в Державному земельному кадастрі, але на даний час Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області цій земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, що унеможливлює державну реєстрацію цієї земельної ділянки для отримання їх в комунальну власність селищної ради, щоб потім за рішенням сесії селищної ради надати громадянам.
У зв`язку із цим 27.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотанням від 14.05.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області.
За результатами розгляду вказаного клопотання позивача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 27.06.2019р. за №К-2640/0-2112/0/20-19 повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» №4-2199/15-18-СГ від 06.06.2018р. земельні ділянки на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області передані Новопокровській селищній об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність. До рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 27.02.2018р. №26-ХVІІІ/VІІ долучено перелік земельних ділянок, які підлягають інвентаризації та проінвентаризовано, відповідно до якого був прийнятий вищевказаний наказ Головного управління. У зв`язку із чим, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не має можливості здійснювати розпорядження землями на території Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади. Для вирішення питання по суті позивачеві запропоновано звернутись з порушенням питання до відповідного органу місцевого самоврядування, на території якого знаходиться земельна ділянка.
Отримавши відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і від Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, і від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради та Новопокровської селищної ради, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльністю виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області щодо не внесення на розгляд сесії клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради, Солоняського району, Дніпропетровської області;
- зобов`язати Новопокровську селищну раду Солонянського району Дніпропетровської області розглянути на сесії клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради, Солоняського району, Дніпропетровської області, та прийняти рішення відповідно до вимог п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 2, 116-118, 121, 122 Земельного кодексу України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №160/10369/19 за позовом ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №160/10369/19, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що спірна земельна ділянка орієнтованою площею 2,000 га станом на 01.01.2016 року перебуває у державній власності, що підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 17.09.2018 року №97-4-0.33-604/175-18, яка надавалась позивачем разом із клопотанням. Станом на день надання відповіді позивачу (27.03.2019 року) з приводу розгляду клопотання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою земельній ділянці, яку позивач бажає отримати у власність, не присвоєно кадастровий номер, оскільки вона знаходиться в стадії формування.

Судом у справі №160/10369/19 також встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.06.2018 року №4-2199/15-18-0 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Новопокровській селищній об`єднаній територіальній громаді (Новопокровськиій селищній раді) Солонянського району Дніпропетровської області передано у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1403,6119 га на території Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акту приймання-передачі. У пункті 2 вказаного наказу встановлено, що право власності на земельні ділянки, зазначені в додатку до акту приймання-передачі, виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В додатку до акта приймання-передачі від 06.06.2018 року наведено перелік всіх земельних ділянок державної власності на території Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, які передаються у комунальну власність. Станом на час звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, спірна земельна ділянка не була сформована та не мала кадастрового номера, доказів протилежного сторонами не надано. В додатку до акта приймання-передачі земельних ділянок від 06.06.2018 року відсутня земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства. З наведеного слідує, що бажана земельна ділянка орієнтованою площею 2,000 га не перебуває у комунальній власності та у Новопокровської селищної ради відповідно до статті 122 Земельного кодексу України відсутні повноваження щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є правомірною.

З огляду на встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №160/10369/19 обставини, 02.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням від 19.12.2019 року (вх. №К-62/0/21-20 від 02.01.2020р.) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:002:0086, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

До вказаного клопотання позивачем, зокрема, додано копію інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0086, відповідно до якої цільове призначення цієї земельної ділянки - 16.00 - Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), належить до державної форми власності; а також графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування запитуваної земельної ділянки, та довідку за формою №6-зем.

За результатами розгляду вищевказаного клопотання позивача та доданих до нього документів Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ від 27.02.2020р. №4-2685/15-20-СГ, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із тим, що запитувана земельна ділянка, яка зазначена на доданих графічних матеріалах, відноситься до земель комунальної форми власності, а, отже порушене питання знаходиться поза межами повноважень Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Незгода позивача з вищевказаним наказом відповідача стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. ст.22 Земельного кодексу України).

При цьому, пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із положеннями п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17, яка враховується судом відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, яка також враховується судом згідно з приписами ч.5 ст.242 КАС України.

Суд зазначає, що дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акта.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність чи користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

При цьому частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалося вище, зі спірного наказу слідує, що підставою для відмови у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність стало те, що, на думку відповідача, ця земельна ділянка відносяться до комунальної форми власності, а, отже, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не наділене повноваженнями щодо розпорядження цими землями у розумінні приписів ч.4 ст.122 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Водночас, частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 (далі - Положення №333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521.

Пунктом 1 Положення №333 визначено, що головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Держгеокадастру України, зокрема, наділене повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Натомість, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, на якого Земельним Кодексом України покладені питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Судом встановлено, що як на час звернення позивача до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, так і на час прийняття відповідачем спірного наказу про відмову у наданні такого дозволу, а також станом на час розгляду справи судом в Державному земельному кадастрі наявний запис про здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0086, відповідно до якого цільове призначення цієї земельної ділянки - 16.00 - Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; належить до державної форми власності, що підтверджується долученим до матеріалів справи Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.10.2020р. №НВ-020 (дата державної реєстрації 12.12.2019р., здійснена Відділом у Солонянському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 11.12.2019р.).

Аналогічна інформація вказана у інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0086, яка надавалася позивачем разом із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, зі статистичної довідки форми №6-зем, яка також долучалася позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, також слідує, що спірна земельна ділянка належить до державної форми власності.

При цьому, відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено статус відомостей Державного земельного кадастру та частиною 1 цієї статті встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Зважаючи на наведене, станом на час прийняття оскаржуваного наказу за офіційними відомостями Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка належала до державної форми власності.

Належність цієї земельної ділянки до державної форми власності також підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020р. у справі №160/10369/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, тому встановлені ним обставини в силу приписів ч.4 ст.78 КАС України є преюдиційними при розгляді цієї справи.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, приймаючи оскаржуваний наказ, помилково та безпідставно вказало про належність станом на той час спірної земельної ділянки до комунальної форми власності, а, отже, безпідставно відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачеві з мотивів відсутності повноважень розпоряджатися такими землями.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов та у додаткових поясненнях, відносно того, що належність спірної земельної ділянки до комунальної форми власності підтверджується проведеною на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» та наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.05.2019р. №129 «Про деякі питання проведення заходу інвентаризації земель державної власності» у 2019 році інвентаризацією земель, в результаті якої сформовано земельні ділянки по Дніпропетровській області і присвоєно кадастрові номери, що підтверджує внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до приписів ч.ч.2-4 ст.791 Земельного кодексу України, а також визначенням меж перспективного планування формування територій громад та зведенням у певний перелік сформованих таким чином земельних ділянок, що також підтверджено витягом з програмного забезпечення щодо ведення Державного земельного кадастру (Національна кадастрова система), а саме: інформацією щодо земельних ділянок, що надаються Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, а також на підставі номеру викопіювання з кадастрової карти (плану) НВ-020 із площею 1,9603 га, суд зазначає наступне.

Порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність врегульовано ст.117 Земельного кодексу України.

Так, ч.1 ст.117 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

При цьому, ст.125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2020р. у справі №160/10369/19, яке набрало законної сили, в додатку до акта приймання-передачі від 06.06.2018 року до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.06.2018 року №4-2199/15-18-0 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», в якому наведено перелік всіх земельних ділянок державної власності на території Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, які передаються у комунальну власність, земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, відсутня.

В ході розгляду цієї справи судом встановлено та відповідачем не заперечується, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0086 рішенням (наказом) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з державної власності у комунальну власність Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області не передавалася та відповідний акт приймання-передачі цієї земельної ділянки з державної в комунальну власність не складався і не підписувався, і державна реєстрація права комунальної власності на цю земельну ділянку не здійснювалася.

Доводи відповідача відносно того, що видання наказу про передачу земельних ділянок з державної власності в комунальну та складання акта приймання-передачі таких земельних ділянок було передбачено лише Меморандумом, укладеним між Головним управлінням Держгеокадастру в Дніпропетровській області та Новопокровським селищним головою від імені об`єднаної територіальної громади, який діяв до 31.12.2018р., і у 2019 році не укладався, а, отже, видання вищевказаного наказу та складання акта приймання-передачі є необов`язковим, є безпідставними та суперечать вищенаведеним приписам ч.1 ст.117 Земельного кодексу України, якими чітко передбачено необхідність складення таких документів у разі здійснення передачі земельних ділянок з державної власності у комунальну.

Тим більше, з огляду на приписи ч.1 ст.117 Земельного кодексу України, з урахуванням та в контексті норм ст.125 цього Кодексу, навіть видання наказу про передачу земельних ділянок з державної власності в комунальну та складання акта приймання-передачі таких земельних ділянок не є доказом переходу права власності на такі земельні ділянки до територіальної громади, оскільки право власності на земельну ділянку виникає саме з моменту державної реєстрації цього права.

Доказів здійснення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0086 відповідачем не надано.

Натомість, як зазначалося вище, матеріали справи містять докази державної реєстрації права державної власності на спірну земельну ділянку, здійсненої 12.12.2019р. Відділом у Солонянському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 11.12.2019р., що, в свою чергу, беззаперечно свідчить про те, що саме відповідач наділений повноваженнями розпоряджатися такими землями у розумінні приписів ст.122 Земельного кодексу України.

За наведених обставин, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного наказу відповідача та наявність підстав для його скасування, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, з огляду на таке.

Як встановлено судом, відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою саме з посиланням на відсутність компетенції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, отже, фактично по суті подане позивачем клопотання відповідачем не розглядалося.

Водночас, зобов`язання надати позивачеві дозвіл на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Надання такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки при прийнятті спірного наказу відповідачем було відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою саме з посиланням на відсутність компетенції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою без фактичного розгляду по суті наданих позивачем клопотання та доданих до нього документів, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 грудня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:002:0086, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, із земель державної форми власності у межах норм безоплатної приватизації, та прийняти відповідне рішення відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, зважаючи на приписи ч.2 ст.9 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 19 грудня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:002:0086, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, із земель державної форми власності у межах норм безоплатної приватизації, та прийняти відповідне рішення відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у цьому рішенні, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1681,60грн., а тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 840,80грн.

Крім того, позивачем у позові заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у сумі 5000,00грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.

Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн. останнім надано ордер серії АЕ №1021518 на надання правничої (правової) допомоги, виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 16.06.2018р., на представлення його інтересів у Дніпропетровському окружному адміністративному суді адвокатом Коломойцем С.В., копії посвідчення адвоката ОСОБА_2 №0297 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2951 від 10.08. 2015р., а також розрахунок та детальний опис робіт (послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 27.04.2020р. та довідка №2 від 25.04.2020р. про витрати на правничу допомогу адвоката.

Так, згідно з наданим розрахунком та детальним описом робіт (послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 27.04.2020р., який складний представником позивача Коломойцем С.В., витрати на професійну правничу допомогу складають 5000,00грн., а вартість наданої правової допомоги включає в себе:

- зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи 0 грн.;

- підготовка та направлення відповідних заяв, клопотання компетентним органам 300,00грн.;

- правовий аналіз зібраних документів 200,00грн.;

- відвідування представником ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області 200,00грн.;

- пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 300,00грн.;

- складання процесуальних документів (позов, заяви, клопотання) 2000,00грн.;

- правовий аналіз доказів, які надаються сторонами у справі, - 500,00грн.;

- участь у судових засіданнях незалежно від їх кількості 1500,00грн.

Відповідно до довідки №2 від 25.04.2020р. про витрати на правничу допомогу адвоката, складної адвокатом Коломойцем С.В., ОСОБА_1 дійсно здійснив витрати на правничу допомогу адвоката за укладеним договором-дорученням про надання правової допомоги від 16.06.2018р. в розмірі 5000,00грн. за послуги, визначені розрахунком та детальним описом робіт (послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 27.04.2020р. за підготовку, подання та розгляд позовної заяви до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Зважаючи на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу саме у сумі 5000,00грн.

Проте суд зауважує, що доказів на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги в сумі 5000 грн., які свідчать про оплату юридичних послуг/правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 16.06.2018р., оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), позивачем до суду надано не було.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі ««East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014, заява № 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем не надано належних в розумінні ст.73 КАС України доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00грн., суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: пр. О. Поля, 2, м. Дніпро, 49004) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2682/15-20-СГ від 27.02.2020р. про відмову ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: пр. О. Поля, 2, м. Дніпро, 49004) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 19 грудня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту , кадастровий номер: :01:002:0086, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, із земель державної форми власності у межах норм безоплатної приватизації, та прийняти відповідне рішення відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: пр. О. Поля, 2, м. Дніпро, 49004) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

У стягненні витрат на надання професійної правничої допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя О.М. Турова