Справа № 826/10148/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року м. Київ № 826/10148/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "ПАТ "БГ Банк" Новікової М.М. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ненадання відповіді на заяву про виплату гарантованої суми відшкодування, визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни щодо не включення позивача до переліку вкладників, як мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікову Марію Миколаївну внести позивача в перелік вкладників ПАТ "БГ БАНК", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів за договором банківського вкладу (депозиту) (вклад «Класичний» без права поповнення зі щомісячною сплатою процентів)) №ДФ-063114 від 27.06.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2015 зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним судом України подання Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України та вирішення питання про відкриття провадження Конституційним судом України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2020 поновлено провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та ПАТ «Банк перший», правонаступником якого є ПАТ «Банк БГ Банк» укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1 , згідно якого Банк відкрив останньому поточний рахунок в національній валюті . Так, згідно цивільно-правової угоди між позивачем та іншою фізичною, на поточний рахунок позивача було перераховано грошові кошти у сумі 180 000, 00 грн. У зв`язку із відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «Банк БГ Банк», позивач набув статусу вкладника у розумінні ст. 27 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що підставою для включення позивача до загального реєстру має бути наявність позивача у складеному Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" списку про вкладників, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладами.

У запереченнях на позовну заяву, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК " зазначив, що договір банківського вкладу №ДФ-063114 від 27.06.2014. є нікчемним, оскільки реальних коштів позивачем не вносилося, а проведена операція була здійснена з метою подальшого отримання грошових коштів від Фонду. До того ж, згідно постанови НБУ №383 та наказу №311-зд від 27.06.2014 діяла заборона щодо проведення подібних трансакцій. Тому, з урахуванням викладеного, відповідачем було подано заяву про вчинення кримінального провадження №0014100, а в подальшому повідомлено позивача про нікчемність правочинну.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, дослідивши заперечення відповідача та третьої особи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.06.2014 між ОСОБА_1 , та ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ», правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК було укладено Договір банківського рахунку № НОМЕР_1 , згідно п. 1.1. якого Банк відкрив позивачу поточний рахунок в національній валюті України (Гривні).

27.06.2014 цивільно-правової угоди з ОСОБА_2 на поточний рахунок позивача було перераховано 180 000,00 (сто вісімдесят тисяч) грн., що підтверджується платіжним дорученням №108427 від 27.06.2014.

27.06.2014 між позивачем, як вкладником та Банком було укладено Договір № ДФ-063114 банківського вкладу (депозиту) (вклад «Класичний» без права поповнення зі щомісячною сплатою процентів), надалі по тексту - Договір. Даний Договір було укладено на загальних умовах, визначених для даного виду вкладів «Класичний».

Згідно п. 1.1. Договору, його було укладено строком на 185 днів, з 27.06.2014 до 29.12.2014.

Відповідно п. 1.2. Договору в день укладення цього Договору вкладник передав, а Банк прийняв для зберігання на рахунок грошові кошти в розмірі - 180 000,00 (сто вісімдесят тисяч грн. 00 коп.) гривен.

Підтвердженням цього є платіжне доручення № 108409 від 27.06.2014, згідно якого позивач перерахував грошові кошти із поточного рахунку на депозитний.

Для обслуговування депозитного договору між позивачем та Банком було укладено договір № VC/2014-06/40 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи для проведення операцій з використанням електронного платіжного засобу від 27.06.2014.

Депозитний договір виконувався обома сторонами договору протягом строку його дії, про що свідчить виписка по угоді ДФ-063114 від 27.06.2014 за період з 27.06.2014 по 29.12.2014, згідно якої грошові кошти були зараховані на депозит, на них нараховувалися відсотки (19 963, 74 грн.) та сплачувалися податки.

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 745 від 27.11.2014 «Про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 № 131 було вирішено запровадити в ПАТ «БГ Банк» в період з 28.11.2014 по 27.02.2015 тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ «Банк» Новікову М.М.

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 134 від 26.02.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ Банк» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.04.2014 № 43 було вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначити Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікову М.М.

Не погоджуючись з діями уповноваженої особи Фонду Новікової М.М. щодо віднесення договору банківського рахунку та операцій по ньому до нікчемних правочинів та як наслідок, не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «БГ Банк», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Розглядаючи даний спір по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 27 цього Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п. 1 ч. 4 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі - Цивільний кодекс України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Порядок відкриття вкладного (депозитного) рахунку визначений у п. 10.1 Інструкції.

Відповідно до абз. 2 п. 10.12 Інструкції на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно пунктів 1.5, 1.6 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

З аналізу наведених положень Інструкції вбачається, що при відкритті вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи (вкладника) кошти на цей рахунок зараховуються саме від особи, яка укладає договір. Окрім цього, вказані положення також передбачають зараховування коштів, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Судом встановлено, що під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "БГ Банк" Уповноваженою особою згідно з наказом від 08 січня 2015 року № 1-зд було ініційовано перевірку в ПАТ "БГ Банк" депозитних договорів, укладених з фізичними особами у період з 27 червня 2014 року та джерел походження коштів, що надходили на поточні рахунки клієнтів фізичних осіб з 27 червня 2014 року по депозитних та поточних рахунках фізичних осіб, за якими є залишки коштів станом на початок дня 28 листопада 2014 року, оскільки в порушення імперативних вимог постанови НБУ № 383 та Наказу № 311-зл від 27 червня 2014 року о 15 годині 26 хвилин 48 секунд, з поточного рахунку Юридичної особи, відкритого в ПАТ "БГ Банк" на рахунок, відкритий Фізичною особою 1, було здійснено перерахування грошових коштів в сумі 3 588 800 (три мільйони п`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

За результатами проведеної перевірки було складено Акт службового розслідування від 14 січня 2015 року.

Службовою перевіркою встановлено, що саме 27 червня 2014 року, в період часу з 17 годин 01 хвилини 13 секунд по 17 годин 03 хвилини 18 секунд з рахунку 1, відкритого Фізичною особою 1 на рахунки 18 фізичних осіб, до складу яких входив і позивач, було перераховано грошові кошти в сумах: по 180 000,00 гривень та один на суму 168 800, 00 гривень.

В той же час, пунктом 1 наказу № 245-зд від 04 квітня 2013 року було встановлено що операційний день банку триває з 9-00 до 17-00.

Тобто, 27 червня 2014 року, коли, згідно з Постановою НБУ № 383 та Наказом № 311-зд від 27 червня 2014 року діяла заборона щодо здійснення такого типу операцій, протягом З хвилин було здійснено 19 платежів, якими з рахунку Фізичної особи 1, який був відкритий у ПАТ "Банк Перший" було перераховано грошові кошти в сумі, що не перевищує гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на поточні рахунки 19 фізичних осіб, до складу яких входив і Відповідач, які теж були відкриті у ПАТ "Банк Перший".

В той же час, того ж 27.06.2014 , згадані вище фізичні особи уклали договори банківського вкладу (депозиту), в тому числі і позивач, який уклав договір № ДФ-063114 банківського вкладу (депозиту), та згідно з пунктом 1.2. вказаного Договору переказали на депозитні рахунки грошові кошти в сумі 180 000,00 гривень, тобто в гарантованій сумі відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

А тому, Уповноважена особа вважала, що правочин за участю позивача, а саме договір від 27.06.2014 № ДФ-063114 було здійснено з метою штучного створення обов`язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування вкладів здійснювати за рахунок державних коштів.

Повідомленнями від 04.09.2015 вих.№15-258 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу

Тобто, позивача не включено до переліку вкладників банку у зв`язку тим, що на думку відповідача договір банківського вкладу є нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Так, ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для цілей отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Так, суд зауважує, що спірний правочин було укладено до внесення змін до статті 38 Закону № 4452-VI, яка в редакції, чинній до 11 липня 2014 року, взагалі не містила пункту сьомого, як і не містила пункту, який би містив аналогічні пункту 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI (в редакції, чинній з 11 липня 2014 року) положення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що спірний договір вкладу не передбачає жодних умов, які б надавали не встановлені законом переваги будь-яким кредиторам банку. Надходження коштів на рахунок позивача від іншої особи не свідчить про нікчемність ні договорів вкладів, ні самих трансакцій щодо перерахування коштів, оскільки ці правочини вчинені у межах чинного законодавства, що регулює договірні відносини та відносини у сфері банківської діяльності.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення , було здійснено перерахування коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 на поточний рахунок ОСОБА_1 , з якого позивач в подальшому перерахував вказані кошти на депозитний рахунок за договором банківського вкладу, що не суперечить приписам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492.

Договір банківського депозиту не містить умов які передбачають будь-які обмеження у зарахуванні коштів від інших осіб.

Водночас, норми чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням чи належністю саме йому розміщених на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів. Підставою для розповсюдження на особу гарантій, передбачених Закону №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які б свідчив, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. В матеріалах справи відсутнє судове рішення про визнання недійсними спірного договору.

Для застосування наслідків, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Водночас, у контексті зазначеної статті, суд зазначає, що уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Відповідно до висновку висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15, про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Щодо твердження відповідача про те, що договір укладено у період дії постанови Постановою НБУ № 383 від 26.06.2014, якою заборонено ПАТ "Банк Перший" з 27 червня до 27 грудня 2014 (включно) здійснювати залучення у вклади (депозити) кошти від фізичних осіб ( у тому числі з видачею депозитних сертифікатів) у національній та іноземних валютах, відкриття поточних рахунків ( у тому числі карткових) фізичним особам, зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих у ПАТ "Банк Перший", суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено право Національного банку України запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленим статтею 73 цього Закону.

Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку, Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Законом України "Про банки та банківську діяльність", а саме статтею 75 передбачено обов`язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно критеріїв, визначених в ньому.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Основним підзаконним нормативним актом, що регулює діяльність банків у випадку визнання їх проблемними є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012.

Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку (п 5.1. Положення).

Згідно з підпунктами 5.2, 5.3 Положення, Національний банк України для здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку одночасно з призначенням куратора банку може залучати фахівців з бухгалтерського обліку, юридичних питань, з питань платіжних систем, інформаційних технологій та з інших питань. Рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку України.

Отже, вказаними законодавчими актами не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні та карткові рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

Крім того, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Отже, позивач не міг знати про віднесення Банку до категорії проблемних.

Натомість, спірний правочин укладено між позивачем та банком, кошти перераховані на рахунок до віднесення ПАТ "БГ Банк" до категорії проблемних відповідно до Постанови Правління НБУ від 06.11.2014 № 709/БТ.

Оскільки, відповідачем не доведено наявність правових підстав стосовно не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "БГ Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладника відповідно до договору банківського вкладу, а тому має наслідком зобов`язання вчинити дії для відновлення порушених прав позивача.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ненадання відповіді на заяву про виплату гарантованої суми відшкодування; то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

З аналізу змісту вказаних норм вбачається, що зміст права на звернення полягає у тому, що кожен громадянин України та особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, службових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Закон України "Про звернення громадян" регулює правовідносини щодо практичної реалізації фізичними особами (громадянами України або особами, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, якщо інше не передбачено міжнародними договорами) наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Положеннями статті 7 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що 30.04.2015 позивачем направлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву на виплату йому гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ "Банк Перший", правонаступником якого є ПАТ "БГ Банк", таким чином кінцевим строком надання відповіді на запит позивача є 30.05.2015.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів надання відповіді Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на звернення позивача.

Разом з тим, судом також встановлено, що позивач не дочекавшись спливу місячного строку для надання відповіді на його звернення звернувся до суду з даним позовом 28.05.2015.

Судовому захисту підлягає не будь-яке право особи, яке на її думку, може бути порушене в майбутньому, а лише те право, яке на час звернення до суду з позовом вже є порушеним внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

При цьому, жодних підтверджень того, що відповідачем не було розглянуто по суті звернення позивача у місячний термін з наданням обґрунтованої відповіді, позивачем надано не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду є передчасним та таким, що суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян".

Встановлені обставини свідчать про відсутність протиправної бездіяльності відповідача 1 щодо можливого ненаданні відповіді на заяву позивача про виплату гарантованої суми відшкодування, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в даній частині.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України , Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ Банк" внести інформацію про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню за договором від 27.06.2014 № ДФ-063114, шляхом надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) , як вкладника, що має право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за договором від 27.06.2014 № ДФ-063114.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ Банк" понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур