Справа № 140/277/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/277/20 пров. № А/857/5536/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Колб С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року, прийняте суддею Костюкевич С.Ф. у місті Луцьку у справі за позовом приватного підприємства «ЛС-ГРУП» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

встановив:

Приватне підприємство «ЛС-ГРУП» ( надалі ПП «ЛС-ГРУП», позивач) звернулося з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA204000/2020/000002/2 від 08.01.2020 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення в оскаржуваному рішенні порівняння характеристик митної вартості за резервним методом. Крім того, митним органом не було надано жодного документа, який би підтвердив митну вартість, визначену митницею.

Також відповідач не зазначив у спірному рішенні, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні чи не піддаються обчисленню у наданих декларантом документах.

Маються покликання на позиції Верховного Суду з подібних правовідносин.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Поліська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що розгляд справи проведено без участі сторін, що позбавило можливості відповідача надати пояснення.

У судовому рішенні повністю залишено без уваги та оцінки заперечення митниці. Митницею подано до суду інформацію не про продаж ідентичних чи подібних транспортних засобів, а інформацію про продаж саме того транспортного засобу, який імпортовано в Україну та надано до митного оформлення.

Відповідач виходив з того, що надані позивачем документи можуть містити неправдиві відомості щодо вартості товару, тому необхідно було провести перевірку правильного визначення митної вартості транспортного засобу із врахуванням наказу ДФС України віл 11.09.2015 року №689.

Отже, надані позивачем документи щодо вартості імпортованого товару у 10000 євро, який є тотожним за ідентифікаційним № НОМЕР_1 , спростовується інформація на сайті продавця та наданню суду митницею про дійсну вартість товару 25900 євро.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 09.12.2019 року між ПП «ЛС-ГРУП» (покупцем) та Компанією «Schiphorst Trucks BV» (продавцем) укладено Контракт №02/19-STBV/LS, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити згідно інвойсу вживаний вантажний автомобіль марки Mercedes-Benz Actros 2015 року виготовлення, VIN: НОМЕР_1 .

На виконання умов Контракту №02/19-STBV/LS від 09.12.2019 року позивачу поставлено вантажний автомобіль-контейнеровоз марки - MERCEDES-BENZ, моделі - ACTROS 2542, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 12809 см3, потужність - 310 kW, вантажопідйомність - 16,738 т, тип кузову - контейнеровоз, колісна формула - 6x2, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015 та відповідно до інвойса № 19384 від 09.12.2019 року вартість товару становить 10 000 Євро.

З метою здійснення митного оформлення товару декларантом подано митному органу митну декларацію UA204130/2019/301023, в якій визначено митну вартість товару в сумі 258 085,17 грн., що згідно курсу валюти, зазначеній в графі 23 декларації становить 10 000 Євро.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації UA204130/2019/301023 митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: інвойс № 19384 від 09.12.2019 року; сертифікат з перевезення (походження) товару AF00807789; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; висновок про якісні характеристики товарів № 20439/19 від 26.12.2019 року; контракт №02/19-STBV/LS від 09.12.2019 року; копію митної декларації країни відправлення; сертифікат відповідності UA.005.080056-19.

Додатково, на вимогу про надання додаткових документів, ПП «ЛС-ГРУП» листом від 28.12.2019 року надано митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: платіжне доручення №36 від 10.12.20219 року, завірене печаткою банку та звіт про оцінку транспортного засобу № 5002/19 від 27.12.2019 року.

08.01.2020 року Поліською митницею Держмитслужби відмовлено у митному оформленні товару, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205110/2019/00590 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000002/2 від 08.01.2020 року.

Як вбачається із графи 33 вказаного рішення Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, а саме: транспортний засіб придбано на підставі інвойсу від 09.12.2019 року №19384, згідно якого вартість транспортного засобу на експорт становить 10 000 EUR. Однак декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо), для підтвердження (формування вартості транспортного засобу на експорт, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб). Вказане свідчить про наявність ризиків, заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу. У наданому декларантом платіжному дорученні від 10.12.2019 року зазначено посилання на контракт №02/19-STBV/LS from, без зазначення дати, що уможливлює поширення даного документу на заявлений до митного оформлення товар. 3 врахуванням статті 31 Митного кодексу України, наказу МФУ від 31.07.2015 року №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», наказу ДФСУ від 11.09.2015 року №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів - інформація з мережі інтернат стосовно вартості даного ТЗ марки MERCEDES-BENZ, модель ACTROS 2542, номер кузова НОМЕР_2 (vww.trucksnl.com) становить 25 900 EUR. Заявлена (декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, таких як: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; висновок експерта товарознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, його комплектації, пробігу (сервісна книжка з відмітками, результати досліджень НДЕКЦ тощо), який відповідає вимогам Методики. Митну вартість товару визначено на підставі відомостей про вартість транспортного засобу згідно цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел, а саме: інформації з мережі інтернет - за рівнем митної вартості 25 900 EUR. Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 25900 EUR, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 668 440,5903 грн.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Щодо процедури консультацій між митним органом та декларантом, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Тобто Митний кодекс України встановлює обов`язковою письмову форму вимоги про надання додаткових документів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, безпідставною є вимога митного органу надати висновки про якісні та вартісні характеристики оцінюваного товару, враховуючи те, що предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2019 року (справа № 140/231/19).

Колегія суддів звертає увагу на те, що оплата за товар підтверджена рахунком фактурою (інвойсом) №19384 від 09.12.2019 року (а.с.18, 41).

Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 дійшов до висновку, що рахунок - фактура є фактично розрахунково платіжним документом, передбачає встановлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.

Покликання митного органу на те, що у наданому позивачем платіжному дорученні не зазначено посилання на контракт №02/19-STBV/LS from , відтак таке платіжне доручення не є доказом, достатнім для доведення митної вартості транспортного засобу не заслуговує на увагу суду з огляду на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20.02.2018 року за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якого посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

З приводу зазначення у спірному рішенні того, що позивачем не надано документів, які б свідчили про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи, тощо), необхідні для ідентифікації ввезеного товару, апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладено у постанові від 23 липня 2019 року у справі №1140/3242/18, де суд відхилив доводи митного органу про відсутність документів, що підтверджують оплату товару, як підставу виникнення сумнівів щодо митної вартості товару, оскільки у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Додатково суд зазначає, що із наявної у матеріалах справи виписки за рахунками за період з 02.12.2019 року по 16.02.2020 року ПП «ЛС-ГРУП» в АБ «Південний» вбачається, що позивачем 10.12.2019 року проведено зарахування купленої валюти в сумі 10 000 EUR та цього ж дня проведено оплату в розмірі 10 000 EUR згідно контракту №02/19-STBV/LS від 09.12.2019 року (а.с. 76 83).

Апеляційний суд бере до уваги також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2019 року у справі №809/784/16 щодо застосування митницею АСАУР, дані якої відповідач вважає підставою для винесення оскаржуваних рішень. Суд зазначив, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Крім того, митний орган вказує, що 28.12.2019 року автоматизованою системою управління ризиками за митною декларацією додатково згенеровано форму митного контролю за індексом 105-2 з повідомленням: «Відповідно до інформації отриманої з мережі Інтернет:https://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:3WNQxJvtEGcJ:https://www.trucks.nl/nl/tweedehands-mercedes-benz-actros-2542~euro-6-retarder~bdf-chassis5113057-vd+&cd=10&hl=m&ct=clnk&gl=ua,https://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:vKq3Y7gprx0J: https://www.trucksnl.com/ru/used-mercedes-benz-actros-2542~euro-6-retarder~bdf- chassis-5154985-vd+&cd=l &hl=ru&ct=clnk&gl=ua - вартість транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», модель «ACTROS 2542», номер кузова НОМЕР_1 , становить 25 900 Євро.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, інформація з мережі Інтернет не є офіційною інформацією, а носить лише рекомендаційний характер, та не може бути тим беззаперечним доказом щодо неправильного визначення декларантом митної вартості товару.

Крім того, інформація з мережі Інтернет про вартість автомобіля у розмірі 25900 Євро спростовується наявним у матеріалах справи рахунком фактурою (а.с.41), в якому зазначено про пошкодження автомобіля, зокрема, проблеми з коробкою передач. Відтак, надані відповідачем відомості з мережі Інтернет є застарілими, та не можуть відображати дійсної вартості автомобіля.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючий орган, визначаючи необхідним застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, виходив виключно із аргументів, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів. Як наслідок, митницею порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на неї обов`язків.

За таких обставин, відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем з урахуванням приписів ст. 53-55 МК України, було протиправно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів за №UA204000/2020/000002/2 від 08.01.2020 року, відтак, таке підлягає до скасування.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №140/277/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15.10.2020 року.