Справа № 520/9961/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 520/9961/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 01.09.20 року по справі № 520/9961/2020

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА"

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі також - приватний виконавець Дорошкевич В.Л., відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" про визнання протиправною та скасування постанови від 08 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62507304, відкритого на підставі виконавчого напису № 1216, виданого 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" 15 224,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 08 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 62507304, відкритого на підставі виконавчого напису № 1216, виданого 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець Дорошкевич В. Л. оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на правомірність своїх дій, приватний виконавець Дорошкевич В. Л. наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Пояснює, що виконавче провадження №62507304 було відкрито на підставі даних, зазначених стягувачем, який в силу приписів ч.1 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" наділений правом вибору місця відкриття виконавчого провадження. Водночас, вказує, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не зобов`язаний проводити перевірку відомостей, наведених стягувачем у заяві, зокрема, щодо місця проживання боржника. Враховуючи, що зазначене у виконавчому документі місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва, дії відповідача, яка здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі м. Києва, з відкриття виконавчого провадження № 62507304 та подальші виконавчі дії не суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення взагалі не було взято до уваги аргументи, зазначені у відзиві на позовну заяву, та докази, надані до суду відповідачем, а посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №826/7969/16 є недоцільним. Просить врахувати висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17. За результатами апеляційного розгляду приватний виконавець Дорошкевич В. Л. просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Сторони та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача - Муравльової І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 30 жовтня 2019 року позивач (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) уклала з ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №1443304 /а.с.57-61/.

На звернення стягнення з позивача заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 1443304 від 30.10.2019, 20 червня 2012 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1216 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце роботи невідоме, яка є боржником за Кредитним договором № 1443304 від 30 жовтня 2019 року /а.с.62/.

07 липня 2020 року уповноваженою особою ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" подано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л. заяву про примусове виконання зазначеного виконавчого напису, в якій про боржника ( ОСОБА_1 ) надано відомості щодо місця її реєстрації: АДРЕСА_1 та щодо місця її проживання: АДРЕСА_2 /а.с.108/.

08.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 62507304 з примусового виконання виконавчого напису № 1216, виданого 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , на користь ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" заборгованості в розмірі 15224,00 грн та винесено відповідну постанову, якою також стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1522,4 грн /а.с.119, 120/.

Не погодившись із постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 62507304, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови, оскільки виконавче провадження відкрито приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості, за відсутності доказів проживання боржника або знаходження його майна у м. Києві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Пунктом першим частини 1 статті 10 Закону № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту /частина четверта статті 48 Закону № 1404-VIII/.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Отже, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами статті 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як убачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12, 13/.

Разом із тим, у виконавчому написі та заяві про відкриття виконавчого провадження, окрім адреси реєстрації місця проживання позивача у м. Лозова Харківської області, вказано фактичне місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , що і слугувало підставою для прийняття до виконання приватним виконавцем виконавчого напису та відкриття спірного виконавчого провадження у межах виконавчого округу, на який розповсюджується його підвідомчість.

Також, як убачається зі змісту договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №1443304 від 30.10.2019, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_2 , останньою адресою місця реєстрації позивача зазначена: АДРЕСА_3 .

Доказів внесення сторонами змін до зазначеного вище договору щодо адреси фактичного проживання позивача відповідачем та третьою особою не надано.

Водночас, у виконавчому написі за реєстровим № 1216 від 20 червня 2012 року, вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., вказані відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів зауважує, що ані відповідачем (приватним виконавцем), ані третьою особою (кредитною установою) не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомостей про зміну місця реєстрації позивача матеріали справи не містять.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наявні матеріали справи не містять жодного доказу щодо підтвердження інформації, вказаної у постанові про відкриття виконавчого провадження, що боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, така інформація спростовується копією паспорту ОСОБА_1 , наявною у матеріалах справи.

Жоден з наданих стягувачем (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») документів, зокрема, договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №1443304 від 30.10.2019, не вказують на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.

Відсутні такі відомості і у матеріалах виконавчого провадження, копії якого надані відповідачем.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо того, що у відповідача немає обов`язку перевіряти місце проживання чи реєстрації під час відкриття виконавчого провадження, проте, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивач зареєстрований та фактично проживає у м. Лозова Лозівського району Харківській області, а також у неї відсутнє будь-яке майно на території м. Києва, то оскаржувана постанова приватного виконавця підлягає скасуванню, оскільки виконавчий документ прийнято до виконання з порушенням статті 24 Закону № 1404-VIIІ (прийняття виконавчого документу з іншого виконавчого округу).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП №62507304 від 08.07.2020 прийнята відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про помилкове посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №826/7969/16 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17, колегія суддів не бере до уваги, оскільки правові висновки, викладені постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19, мають перевагу у часі.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року по справі № 520/9961/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич