Справа № 240/6534/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/6534/20
категорія 108010000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селінг-Оіл" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними розпоряджень, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Селінг-Оіл" (далі -ТОВ "Селінг-Оіл") із позовом, в якому просить:
За результатами вказаних перевірок складено акти, в яких зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "Селінг-Оіл" в частині подання заявником недостовірних даних в документах, поданих разом із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Не погодившись з такими висновками позивач подав свої заперечення до контролюючого органу з приводу безпідставності встановлених порушень так як вважає, що правомірно використовує автозаправні станції, як орендар на підставі договорів оренди, укладених з ТОВ "Люкс Інвестмент". В свою чергу ТОВ "Люкс Інвестмент" є лізингоодержувачем даних автозаправних станцій далі - АЗС) на підставі договорів фінансового лізингу, укладеного з власником даних АЗС Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбпнк"). Вважає, що позивач разом з правом найму будівель АЗС отримало право користуватися земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а тому в силу норм цивільного законодавства відсутність згоди АТ КБ "Приватбанк" на використання земельної ділянки під АЗС не є перешкодою для експлуатації автозаправної станції.
Вказує, що товариством при подачі заяв на отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним було подано всі копії дозвільних документів необхідних для отримання ліцензії, перелік яких передбачено Законом України від 29.12.2019 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", отже у відповідача відсутні правомірні підстави для анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі у зв`язку з поданням заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Позивач вважає, що ним при отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним було дотримано приписи чинного законодавства України а контролюючим органом порушено один з елементів верховенства права принцип правової визначеності, а тому розпорядження відповідача є такими, що не відповідають критеріям правомірності, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 04.05.2020 відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 02.06.2020.
02.06.2020 усною ухвалою суд продовжив підготовче засідання на 30 днів та оголосив перерву для надання часу позивачу ознайомитись з відзивом та підготувати відповідь на відзив.
10.06.2020 позивач надіслав відповідь на відзив (а.с.118-122) в якому зазначає, що відповідач подає суперечливі відомості, що не містять будь-якого цільового обґрунтування з врахуванням інформації, поданою в додатку банківською установою і перекладає процес дослідження доказування правомірності свого рішення на суд, хоча відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень. Пояснює, що в таблиці АТ КБ "Приватбанк" пунктах 42-43 зазначено, що АЗС розміщено на земельних ділянках, на які вказаний банк має право постійного користування, а контролюючий орган у відзиві вказує, що цей банк є орендарем згаданих земельних ділянок. Стосовно ненадання позивачем акту про введення в експлуатацію ємностей АПБ-8 1987 року виробництва, що використовуються у роздрібній торгівлі пальним то зазначає, що в запиті не було вказано про його відсутність, а до письмових пояснень позивачем надавалась копія акту Державної приймальної комісії про прийняття закінченого об`єкту будівництва в експлуатацію від 25.06.1987 (по АЗС в смт. Городниця) та акту прийняття в експлуатацію державною комісією малогабаратної АЗС контейнернного типу від 29.11.1986 (по АЗС в смт. Народичі). Тому представник позивача вважає наведені у відзиві заперечення та мотиви такими, що не можуть бути допустимим і належними.
09.07.2020 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 13.08.2020 для надання додаткових доказів представником відповідача.
13.08.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та наступне судове засідання було призначене на 10.09.2020.
10.09.2020 було закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в той же день.
В судовому засідання представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав, викладених у письмовому відзиві.
Ухвалою суду прийнятою 10.09.2020, внесеною в протокол судового засідання, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Згідно з додатковою угодою від 25.08.2016 до зазначеного договору фінансового лізингу, АТ КБ «Приватбанк» надав лізингоодержувачу ТОВ «Люкс Інвестмент» право передавати предмет лізингу в оренду протягом усього терміну дії договору.
Судом встановлено, що за результатами фактичної перевірки на автозаправній станції, розташованій за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт. Городниця, вул. Петровського, 15А, Головним управлінням ДПС у Житомирській області 24.02.2020 складено акт №52/32/42329169 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та паливом». В ньому зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Селінг-Оіл» п.12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.09.1995 (далі - Закон №265) в частині ведення з порушенням порядку встановленого законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон №481) в частині подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Не погодившись з такими висновками позивач подав до контролюючого органу свої заперечення з приводу встановлених порушень.
В свою чергу, на заперечення ТОВ «Селінг-Оіл» від 10.03.2020 №57 Головним управлінням ДПС у Житомирській області надано відповідь №2981/6/06-30-32-05-09 від 18.03.2020 щодо його розгляду. На заперечення ТОВ «Селінг-Оіл» від 16.03.2020 №59 Головним управлінням ДПС у Житомирській області надано відповідь №3314/6/06-30- 32-05-10 від 25.03.2020 щодо його розгляду. У своїх відповідях Головне управління ДПС у Житомирській області вказало, що платником податків надано недостовірні дані при отриманні ліцензії, а тому висновки актів перевірок залишило без змін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Законом України від 29.12.2019 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" визначено, що роздрібна торгівля пальним - це діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції /газонаповнювальної станції газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Стаття 15 цього Закону визначає, що для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
У цій же статті Закону зазначено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі: заяви суб`єкта господарювання; рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання; несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії; рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання марок акцизного податку (стосовно імпортерів); рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання.
Отже, у вказаній нормі закріплений вичерпний перелік підстав, за яких може бути анульована ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним.
Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР визначено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Статтею 796 цього Кодексу визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
Беручи до уваги, що будівлі та споруди автозаправної станції є об`єктами нерухомого майна і їх переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення суд вважає, що ТОВ «Селінг-Оіл» разом з правом найму будівель АЗС отримало право користування земельною ділянкою, так як інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
В силу наведених норм цивільного законодавства, відсутність згоди АТ КБ "Приватбанк" на використання земельної ділянки під АЗС не є перешкодою для експлуатації автозаправної станції.
Частина 1 статті 377 Цивільного кодексу України передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Тому доводи відповідача про те, що для отримання ліцензії на право торгівлі пальним разом із заявою не було додано належних документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним спростовуються матеріалами справи і не відповідають дійсності.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно абзацу 2 підпункту 5.4 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.
Абзацом 3 підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010 визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм. встановлюваних такими обмеженнями.
Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005).
Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
З огляду на викладене, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі у зв`язку з поданням заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, тому спірні розпорядження підлягають скасуванню, як протиправні.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності прийняття спірних розпоряджень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 8408 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 8408 грн.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 КАС України, -
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ТОВ "Селінг- Оіл" слачений судовий збір в розмірі 8408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко