Справа № 520/10573/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
06 жовтня 2020 року № 520/10573/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) збитки, у розмірі 3695 грн. 97 коп. (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень 97 копійок).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач проходив службу в лавах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ). Наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №245-ОС від 27.05.2019 року відповідач був звільнений з військової служби за пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, в період проходження відповідачем військової служби, відносно нього проводилось службове розслідування за фактом завдання державі матеріальної шкоди, в рамках проведення якого було підтверджено, що лейтенант ОСОБА_1 завдав матеріальну шкоду державі, що складає 3695,97 грн. та полягає в тому, що останній внаслідок особистої недисциплінованості, недбалого ставлення до збереження військового майна та виконання службових обов`язків, а саме втрата комплектуючих бойового броньованого автомобіля «Козак-2», що знаходилось на відповідальному зберіганні останнього. Відповідача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 15870,00 грн. та щомісяця відраховувалось 20% з його місячного грошового забезпечення. Однак, в повному розмірі відповідачем не було відшкодовано збитків, завданих державі. У зв`язку з вказаними обставинами позивачем було направлено на адресу відповідача лист з проханням в добровільному порядку сплатити залишок завданого збитку у сумі 3695,97 грн., проте відповідачем зазначений лист та покладений на нього обов`язок відшкодування було проігноровано, жодний дій стосовно сплати не було вчинено. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надсилалась відповідачеві засобами поштового зв`язку за адресою, що була вказана позивачем у позовній заяві.

При цьому, відповідно до відомостей відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області відповідає є особою, яка не значиться як зареєстрована на території міста Харкова та Харківської області.

Судом відповідно до положень ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України розміщено оголошення щодо виклику в якості відповідача ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет та офіційному веб-сайті Харківського окружного адміністративного суду за посиланням https://adm.hr.court.gov.ua/sud2070/gromadyanam/nevidomomisto/podolinchuk.

Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, в якій останній просив суд здійснити розгляд справи без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Також зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся в порядку ст. 130 КАС України. Правом подання відзиву на позов, заяви про визнання позову не скористався. Будь-яких інших заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно із положеннями п.1 ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 проходив службу в лавах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ).

Наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №245-ОС від 27.05.2019 року відповідач був звільнений з військової служби за пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як зазначено представником позивача, в період проходження відповідачем військової служби, відносно нього проводилось службове розслідування за фактом завдання державі матеріальної шкоди, в рамках проведення якого було підтверджено, що своїми діями лейтенант ОСОБА_1 завдав матеріальну шкоду державі, що складає 3695,97 грн. та полягає в тому, що останній внаслідок особистої недисциплінованості, недбалого ставлення до збереження військового майна та виконання службових обов`язків, а саме втрата комплектуючих бойового броньованого автомобіля «Козак-2», що знаходилось на відповідальному зберіганні останнього.

Матеріали справи свідчать, що за результатами проведеного службового розслідування було видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) «Про результати службового розслідування» від 24.06.2019 року №715-АГ, на підставі якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 15870,00 грн. та щомісяця відраховано 20% з його місячного грошового забезпечення.

Як зазначено представником позивача, відповідач висновки службового розслідування та наказ, прийнятий за його результатами, у встановленому законодавством порядку не оскаржував.

Судом встановлено, що відповідач був ознайомлений із наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) №715-АГ від 24.06.2019 року, про що було проставлено власноручний підпис на зворотньому боці вказаного наказу із відміткою 27.06.2019 року. Також представником позивача у позовній заяві вказано, що відповідача було ознайомлено із службовим розслідуванням від 20.06.2019 року, оскільки під час службового розслідування відповідач надавав пояснення, з яких стало відомо, що акт закріплення (передавання) транспортного засобу ББА «Козак-2» бортовий номер 467 від 03.08.2018 року складався та підписувався ним особисто, а старший сержант ОСОБА_2 був присутній та підписував акт особисто.

Під час розгляду справи встановлено, що в повному розмірі відповідачем не було відшкодовано збитків, завданих державі.

У зв`язку з вказаними обставинами позивачем було вжито заходи щодо досудового врегулювання спору та направлено на адресу відповідача лист від 21.02.2020 року №712/1916 з проханням в добровільному порядку сплатити залишок завданого збитку у сумі 3695,97 грн., проте відповідачем зазначений лист та покладений на нього обов`язок відшкодування було проігноровано.

Як зазначено позивачем, відповідачем не було вчинено жодних дій, направлених на погашення заборгованості.

З метою відновлення порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку зазначеним обставинам вважає за необхідне вказати, що представником позивача було подано до суду клопотання про поновлення строків по справі №520/10573/2020, в якому останній просить суд поновити строк ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України по справі №520/10573/2020.

В обґрунтування поданого до суду клопотання вказано на обставини того, що предмет позову носить майновий характер, який полягає у нанесені збитків протиправними діями відповідача Державі, в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ). При цьому, вказано, що безпосередньо КАС України не передбачає прямої норми щодо строків стягування майнової шкоди. Водночас, відповідно до ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019 року передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Крім того, зазначено про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, що підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягає судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Надаючи оцінку зазначеному клопотанню представника позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що спір стосується питань реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, з моменту прийняття її на відповідну посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.02.2019 року у справі №636/93/14-ц, від 12.12.2018 року у справі №804/285/16.

Натомість, суд зазначає, що положеннями ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019 року передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Отже, враховуючи обставини того, що звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено обставинами невідшкодування відповідачем збитків та з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку, що клопотання позивача є обґрунтованим причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними.

Надаючи оцінку заявленим позовом вимогам суд, вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абз.1 п.2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, в редакції чинній станом на час притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, (далі - Положення №243/95-ВР) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно із п. 3 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Положеннями п. 13 Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; ій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із приписами п. 16 Положення №243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Відповідно до п. 17 Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Положеннями п.18 Положення №243/95-ВР передбачено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Як визначено п. 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР, розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Приписами п. 23 Положення №243/95-ВР визначено, що якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із п. 30 Положення №243/95-ВР якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідача до матеріальної відповідальності було притягнуто за результатами проведеного службового розслідування наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) «Про результати службового розслідування» від 24.06.2019 року №715-АГ, на підставі якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 15870,00 грн.

Зі змісту наведених представником позивача у позовній заяві пояснень встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), згідно вимог статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", є суб`єктом господарської діяльності Державної прикордонної служби України, яка утримується за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установі. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).

Як встановлено під час судового розгляду справи, збитки, що складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача склали 3695,97 грн. та підтверджуються довідкою з Фінансово-економічного відділу про суму завданої шкоди відповідача.

При цьому, відповідач був ознайомлений із наявністю в нього заборгованості зі сплати збитків, завданих державі, проте у встановленому законодавством порядку не оскаржив висновків службового розслідування та наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, що свідчить про згоду із останніми.

Враховуючи викладені обставини, відповідач повинен відшкодувати збитки, у розмірі 3695,97 грн. на користь держави в особі позивача.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Харківського прикордонного загону (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування завданої шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) (а/с 1112, вул. Клочківська, буд. 228п, м. Харків, 61045, код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 3695 (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн. 97 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження виготовлено 15 жовтня 2020 року.

Суддя Мельников Р.В.