Справа № 826/16570/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Білої Ірини Володимирівни, Фонда гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Уповноваженої особи Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракат» Білої Ірини Володимирівни (далі - відповідач 1, апелянт, Уповноважена особа ФГВФО Біла І.В.), Фонда гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дій Уповноваженої особи ФГВФО Білої І.В. щодо визнання нікчемним правочину (договору) про надання зворотної тимчасової допомоги від 04 вересня 2015 року №4 та щодо направлення до Фонда гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про внесення змін до переліку вкладників ПАТ Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів ФГВФО, у частині зменшення позивачу суми відшкодування коштів за вкладом на 160275,27 грн. Зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» Білу І.В. подати до ФГВФО додаткову інформацію про внесення змін та доповнень до переліку рахунків вкладників ПАТ Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів ФГВФО, про позивача, якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом на рахунку за договором від 28 вересня 2015 року №1423/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» у сумі 160275,27 грн. за рахунок коштів ФГВФО.

Не погоджуючись із рішенням суду, ФГВФО подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної правової оцінки тому, що платіжна операція має ознаки нікчемності на тій підставі, що є нетиповою та мала на меті отримати задоволення вимог кредитора не від банка і не за рахунок банка, а від ФГВФО.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 28 вересня 2015 року між позивачем (вкладник) і ПАТ Банк «Контракт» укладено договір банківського вкладу із сплатою процентів вкінці строку «Класичний Контракт», згідно з яким Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок для обліку депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунка або вносить готівкою через касу банку грошові кошти (депозит) в сумі 160000 грн. у день укладення цього договору.

Згідно з копією платіжного доручення від 28 вересня 2015 року №2 позивач із свого рахункв у Банку перерахував на свій депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 160000 грн. з призначенням платежу перерахування коштів на поповнення депозитного рахунку згідно договора та заяви клієнта.

Із 07 жовтня 2015 року по 10 грудня 2015 року в ПАТ Банк «Контракт» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 11 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Банку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2016 у справі №11-сс/796/402/2016 накладено арешт на рахунок позивача у банку із забороною проведення видаткових операцій по даному рахунку.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у справі №758/17014/17 скасовано накладений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2016 року арешт майна позивача, а саме на рахунок у Банку.

Уповноваженою особою подано до Фонду додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом, а рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08 лютого 2018 року №387 «Про затвердження змін та доповнень до загального Реєстра вкладників ПАТ Банк «Контракт» позивача включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду.

У 2018 році позивач неодноразово звертався до ФГВФО із заявами про виплату гарантованого відшкодування. Проте, виплата гарантованого відшкодування позивачу не проведена.

Уповноваженою особою проведено перевірку правочинів на предмет нікчемності, за результатами якої складено акт перевірки документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів) ПАТ Банк «Контракт» від 16 липня 2018 року, затверджений наказом Уповноваженої особи від 31 липня 2018 року №17 «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними». Згідно наказа за результатами перевірки правочинів та керуючись статтею 228 та частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України Уповноваженою особою визнано нікчемним правочин з перерахування ТОВ «Глазер-Юн» на рахунок позивача коштів в сумі 173000 грн. з призначенням платежу «Надання зворотної тимчасової допомоги згідно договора №4 від 04 вересня 2015 року. Без ПДВ». Залишок гарантованої суми - 160275,27 грн. У пункті 4 цього наказа зазначено, що по всім іншим правочинам (договорам) (до яких, як вбачається зі змісту наказу, віднесено також наведений вище правочин позивача), які визнані нікчемними, слід застосувати наслідки нікчемності після отримання відповідного процесуального документа (постанова прокурора, ухвала суду про зняття арешту тощо) по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007282 від 03 жовтня 2015 року.

Уповноваженою особою направлено позивачу письмове повідомлення від 08 серпня 2018 року і лист від 27 серпня 2018 року про внесення виправлень до нього, в яких зазначено, що згідно із статтями 216, 218 Цивільного кодексу України і наказа Уповноваженої особи №17 від 31 липня 2018 року договір про надання зворотної тимчасової допомоги від 04 вересня 2015 року №4/правочин, вчинений в межах цього договору (в межах залишку гарантованої суми в розмірі 160275,27 грн.), визнаний нікчемним.

Згідно з копією витяга з протокола засідання комісії з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами Фонда від 10 серпня 2018 року №28 розглянуто пропозицію Уповноваженої особи щодо внесення змін до реєстру вкладників та вирішено взяти до відома інформацію Уповноваженої особи про визнання нікчемними операцій за правочинами групи вкладників (11 осіб) на суму 2054080 грн., у т.ч. позивача на суму 173000 грн. Також, визначено Уповноваженій особі подати до Фонда відповідний пакет документів, необхідний для внесення змін до загального реєстру вкладників щодо зазначених осіб.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30 серпня 2018 року №2376, Фондом розглянуто додаткову інформацію до переліку вкладників, надану Уповноваженою особою листом від 15 серпня 2018 року, пропозиції комісії та відповідно до пункта 5 розділа ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (у редакції, що діяла до 05 липня 2016 року), затверджено зміни та доповнення до загального реєстру вкладників.

Згідно з копією змін до загального реєстра вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонда, ФГВФО зменшив суму, що підлягає виплаті позивачу у розмірі 160652,36 грн., на 160275,27 грн.

Уважаючи дії Уповноваженої особи ФГВФО протиправними та такими, що порушують права позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонда гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Висновок суду про обґрунтованість і доведеність позовних вимог вмотивований тим, що уповноваженою особою не визначено конкретної підстави нікчемності правочину, укладеного між позивачем та третьою особою, та не встановлено, що саме операція щодо перерахування коштів на рахунок позивача, має ознаки нікчемності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI з наступними змінами та доповненнями, у редакції, чинній на час внесення змін до загального реєстру вкладників (далі - Закон України №4452-VI) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з частиною 2 цієї правової норми вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Абзац 4 частини 1 статті 26 Закону України №4452-VI закріплює, що гарантії Фонда не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктами 3 та 4 частини 1 статті 2 Закону України №4452-VI визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Отже, позивач є вкладником ПАТ Банк «Констракт».

Згідно з пунктом 11 частини 4 статті 26 Закону України №4452-VI Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Факт накладення арешта на рахунок позивача ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2016 року свідчить про наявність на час дії такого арешта законних підстав не проводити відшкодування позивачу коштів за вкладом.

Водночас, факт скасування арешта ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року свідчить про усунення підстав для не виплати позивачу відшкодування коштів за вкладом.

Отже, підстави, передбачені наведеною правовою нормою, так само, як і ніші, передбачені частиною 4 статті 26 Закону України №4452-VI, відсутні.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України №4452-VI Уповноважена особа складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонда відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно з частиною 2 статті 27 Закону України №4452-VI Уповноважена особа протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини 4статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у т.ч. шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону України №4452-VI виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Пунктом 6 розділа ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонда від 09 серпня 2012 року №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860 (далі - Положення), визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонда може надавати зміни та/або доповнення до переліків, які надаються неплатоспроможним банком до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Абзацом 3 пункта 3 розділа III Положення передбачено, що Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонда на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

Отже, згідно з наведеними нормами Закону України №4452-VI і Положення, загальний реєстр вкладників та зміни і доповнення до нього затверджуються Фондом на підставі поданого Уповноваженою особою переліку рахунків та змін і доповнень до нього.

Як установлено судом, Уповноваженою особою визнано нікчемним правочин з перерахування ТОВ «Глазер-Юн» на рахунок позивача коштів у сумі 173000 грн. у межах гарантованої суми у розмірі 160275,27 грн., у зв`язку з чим Уповноваженою особою подано до Фонда додаткову інформацію про внесення змін до переліку рахунків, згідно з якими належну до виплати позивачу суму коштів зменшено на 160275,27 грн.

Згідно з частиною 2 статті 38 Закону України №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, за змістом вказаної норми перевірка правочину здійснюється уповноваженою особою протягом дії тимчасової адміністрації. Така ж процедура передбачена розділом ІІ Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженої рішенням виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2016 року №826, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за №863/28993 (далі - Інструкція).

Водночас, оскаржувані дії Уповноваженої особи щодо проведення перевірки правочину позивача вчинені влітку 2018 року, тобто після закінчення дії тимчасової адміністрації Банку 10 грудня 2015 року.

Правових підстав проведення Уповноваженою особою перевірки правочинів після закінчення тимчасової адміністрації Банку відповідачами не наведено, а судом таких не встановлено, що стало підставою для висновку суду про неправомірність цих дій відповідача.

Підстави нікчемності правочинів (у т.ч. договорів) неплатоспроможного банка визначені у частині 3 статті 38 Закону України №4452-VI, а також у частині 3 статті 36 цього Закону.

Згідно з частиною 4 статті 38 Закону України №4452-VI Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15 перелік передбачених частиною 3 статті 38 Закону України №4452-VI підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині 3 статті 38 Закону України №4452-VI (пункт 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банка України від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банка (пункт 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонда, а не банка, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України №4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (пункт 46). При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону України №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 Закону України №4452-VI перевірка правочинів банка і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банка не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банка, який підписано уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (пункт 48).

Як убачається з копій наказа Уповноваженої особи від 31 липня 2018 року і повідомлення Уповноваженої особи від 08 серпня 2018 року, у них вказано про нікчемність договору про надання зворотної тимчасової фінансової допомоги від 04 вересня 2015 року відповідно до статей 216, 228 Цивільного кодексу України.

У своєму відзиві Фонд зазначає підставою нікчемності пункт 7 частини 3 статті 38 Закону України №4452-VI, згідно з яким правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Стверджуючи про нікчемність укладеного між позивачем і ТОВ «Глазер-Юн» договора, на виконання якого ТОВ «Глазер-Юн» здійснило переказ коштів у сумі 173000 грн. на рахунок позивача, відповідачі не надали доказів того, що Банк був учасником цього договора.

Водночас, транзакція (операція) з перерахування коштів у сумі 173000 грн. з рахунка ТОВ «Глазер-Юн» на рахунок позивача, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у пункті 45 постанови від 04 липня 2018 року у справі№826/1476/15, не є правочином, укладеним між Банком та позивачем.

Отже, до даного договора положення часини 3 статті 38 Закону України №4452-VI не підлягають застосуванню, оскільки вказаний правочин укладено без участі Банку, тому твердження Фонда про його нікчемність згідно з пунктом 7 цієї правової норми є безпідставними.

Щодо застосування Уповноваженою особою положень статей 216, 218 Цивільного кодексу України, то, зважаючи на вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, за відсутності відпо-відного рішення суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину такі доводи Уповноваженої особи є безпідставними, також.

Між тим, у справі відсутні докази, які б свідчили про те, що вклад позивача у розмірі 160000 грн. був розміщений у Банку на підставі укладеного з Банком правочину (у т.ч. договору), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Положення чинного законодавства не пов`язують визначення статуса вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Також, як вбачається із встановлених судом обставин справи, договір банківського вкладу укладений, а грошові кошти в сумі 160000 грн. зараховані на рахунок позивача, до запровадження тимчасової адміністрації банка 07 жовтня 2015 року, що не суперечить положенням частини 3 статті 36 Закону України №4452-VI.

Отже, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського вкладу чи зарахування на нього коштів, а також передбачених частиною 3 статті 36 і частиною 3 статті 38 Закону України №4452-VI обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину із зарахування на рахунок позивача 160000 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про незаконність і необґрунтованість визнання Уповноваженою особою правочину позивача.

Ураховуючи неправомірність проведення Уповноваженою особою перевірки правочину позивача, незаконність і необґрунтованість визнання Уповноваженою особою правочину позивача нікчемним, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваних дій Уповноваженої особи по визнанню правочину нікчемним протиправними.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у т.ч. у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Як установлено судом, на підставі затверджених оскаржуваним наказом Фонду змін до загального реєстра позивача не виключено із загального реєстра вкладників, а змінено суму виплати у розмірі 160652,36 грн. шляхом її зменшення на 160275,27 грн.

Отже, належним способом поновлення порушеного права позивача на одержання відшкодування коштів за вкладом у розмірі 160275,27 грн. за рахунок Фонда на переконання суду першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, є подання Уповноваженою особою до Фонду відповідних змін до переліку рахунків вкладників Банку про збільшення позивачу виплатної суми на 160275,27 грн.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року у справі №826/5959/16.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонда гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька