Справа № 296/6957/20
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6957/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

розглянув у порядку спрощеного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Маньківського Олександра Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення відносно нього по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 №518718, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 21.11.2019 поліцейським роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП летенантом поліції Маньківським О.В відносно нього, ОСОБА_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ДП18 №518718 та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.. З постановою позивач не згоден, оскільки вона винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України. Як на підставу її скасування, ОСОБА_1 посилається на відсутність складу адміністративного правопорушення, відсутність доказів його вини у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, порушення його прав при винесенні оскаржуваної постанови, розгляд справи за його відсутності та недоведення постанови до його відома.

Ухвалою від 31 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху та позивачеві надано десятиденний строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15 вересня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін і призначено судове засідання.

Від відповідача відзиву на адміністративний позов не надійшло.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, до якої долучив письмові пояснення, в яких свій позов підтримує та просить його задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

21 листопада 2019 року інспектором взоду №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП летенантом поліції Маньківським О.В. винесено постанову серії ДП18 №518718 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, що передбачене ч.6 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. У постанові вказується на те, що 21.11.2019 о 20 год. 59 хв. в м. Житомирі по вул. Східній, 12 водій керував авто, у якому був відсутній задній номерний знак, чим порушив п.2.9 В ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З письмових пояснень позивача вбачається, що 21 листопада 2019 року о 21 год. 30 хв. він перебував на вул. Східній, 12 в м. Житомирі, та чекав на допомогу, оскільки його автомобіль знаходився у несправному стані. Тобто, коли поблизу нього зупинився патрульний автомоблі поліції з інспектором Маньківським О.В., він не керував своїм транспортним засобом та його автомобіль не перебував у русі, у зв`язку із чим він не набув статусу водія. Таким чином, у інспектора поліції не було правових підстав виносити оскаржувану постанову та доказів зворотнього інспектором не надано.

Також позивач зазначає, що постанова була винесена не на місці його стоянки та без його присутності, про що свідчить відсутність його підпису в постанові та відсутність відмітки про направлення цієї постанови за місцем його проживання. При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектор УПП в Житомирській області ДПП лейтенант поліції Маньківський О.В. не повідомив ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, не надав йому часу для звернення за правовою допомогою, подачі документів, які характеризують його особу, майновий стан та інші обставини, що призвело до порушення його прав. Також суб`єкт оскарження не взяв до уваги ні усних, ні письмових пояснень та заперечень позивача, чим не забезпечив встановлених ст. 245 КУпАП передумов для своєчасного, всебічного повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно до вимог Закону.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 КУпАП)

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням роз`яснення п.п.4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Згідно п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання щодо правильного складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Ч.1 ст.9 КАС України встановлено здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частиною 4 зазначеної статті на суд покладається обов`язок вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.6 ст.121 КУпАП.

Позивач заперечує факт скоєння правопорушення, яке йому інкримінується, при цьому пояснив суду, що він заперечував це і під час розмови з інспектором 21 листопада 219 року.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України факт порушення позивачем ПДР та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надав. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на будь-які докази скоєння адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, є не доведеним.

Позивач просив про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

П.3 ч.2 ст.245 КАС України встановлює способи захисту від протиправного рішення суб`єкта владних повноважень. Тому передусім суд повинен зробити висновок про протиправність такого рішення, яка полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Тобто застосування одного із встановлених законом засобів захисту порушеного права позивача - скасування рішення - можливо у разі задоволення вимог про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведене, суд вважає, що постанова інспектора взводу №2 роти №1 батальону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Маньківського О.В. серії ДП18 №518718 від 21.11.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Позивачем також заявлені позовні вимоги щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі ЗУ "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені ЗУ "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Відповідно до глави 16 Розділу ІІІ КУпАП до органів уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, належать органи внутрішніх справ (міліція), які, згідно зі ст.121 КУпАП, розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням ПДР та вирішують питання про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності і накладання адміністративних стягнень.

З системного аналізу наведених норм слідує, що адміністративні суди не розглядають публічно-правові справи про адміністративні правопорушення, оскільки їх розглядають визначені главою 16 Розділу ІІІ КУпАП органи, які приймають за результатами розгляду відповідні постанови.

Тому адміністративний суд не вирішує питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 295, 297, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №1 батальону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Маньківського О.В. серії ДП18 №518718 від 21.11.2019 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. 00 коп. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський