Справа № 640/23448/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати позивачу пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром заробітної плати та розміру пенсії, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 130329/02/Б-7730 від 14.06.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплачувати позивачу пенсію за вислугу років без обмеження її максимальним розміром заробітної плати та розміру пенсії і здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії, починаючи з 23.07.2018 до дати рішення суду, однією сумою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у виплаті йому пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» без обмеження максимальним розміром. На момент подання заяви позивач мав право на пенсію без обмеження її максимальним розміром на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, оскільки проходить військову службу працюючи у військовій прокуратурі під час особливого періоду, який триває, проте відповідачем безпідставно не враховано вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, відповідно до яких до позивача не можуть застосовуватися обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із тим, що відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тому відсутні підстави для виплати пенсії позивачу без обмежень максимальним розміром. При цьому, відповідач заперечує проти виплати пенсії у розмірі, зазначеному позивачем, оскільки до повноважень пенсійного органу входить визначення відповідно до розміру якої заробітної плати обчислюється розмір пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати позивачу пенсії за вислугу років, призначену 23.07.2018, без обмеження її максимальним розміром заробітної плати та розміру пенсії, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 130329/02/Б-7730 від 14.06.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, призначену 23.07.2018, без обмеження її максимальним розміром заробітної плати та розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 23.07.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано правомірністю прийнятих відповідачем рішень. Зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин у справі. Наголошує, що позивач не має законного права на повторний перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, оскільки такого права для позивача чинним законодавством не визначено. Позивачу встановлено тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, не визнавались неконституційними та є обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ та з 23.07.2018 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII.

Згідно із розрахунком пенсії позивача, вона обрахована відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) у розмірі 60 % від суми заробітної плати, основний розмір пенсії від суми середньої заробітної плати в розмірі 55845,00 грн складає - 33921,25 грн, в тому числі: 33507,00 грн - основний розмір пенсії, цільова допомога учасникам бойових дій - 40,00 грн, підвищення учасникам бойових дій - 374,25 грн.

Розмір пенсії позивача з обмежений максимальною величиною і до виплати з 23.07.2018 становить 14350,00 грн, з 01.12.2018 становить 14979,00 грн, з 01.07.2019 становить 15640,00 грн, з 01.12.2019 становить 16380,00 грн.

Позивач 17.05.2019 звернувся с заявою до ГУ ПФУ, в якій просив повідомити, у зв`язку із чим та на підставі яких нормативно-правових актів призначено пенсію в розмірі 33921,25 грн (з врахуванням 374,25 грн - підвищення учасникам бойових дій; 40,00 грн - цільова допомога учасникам бойових дій), а не в розмірі 51522,86 (85871,44 грн х 60 %), як передбачено Законом № 1697-VII та у зв`язку із чим та на підставі яких нормативно-правових документів обмежено розмір пенсії до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які витратили працездатність та чи прийнято до уваги, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій та проходить військову службу в особливий період.

Листом № 130329/02/Б-7730 від 14.06.2019 ГУ ПФУ повідомило позивача, що з 01.01.2018 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску визначається як максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює 15 розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», на яку нараховується єдиний внесок (55845, 00 грн = 3723, 00 грн х 15).

Відповідач також вказав на те, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до довідки, виданої Генеральною прокуратурою України 11.05.2018 № 18-50 д.п.п, витягу з послужного списку, з 21.07.2015, на підставі наказу ГПУ №272-ВК від 21.07.2015, позивач проходив військову службу в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять ОРД ГВП ГП України.

Позивач, не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не може бути застосовано до позивача положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, яким встановлюється обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі застереження передбачені Законом № 911-VIII та Законом № 1774-VIII, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходив військову службу в особливий період на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять ОРД в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII (в редакції змін, внесеними згідно із Законами № 911-VIII та № 1774-VIII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Щодо проходження військової служби позивачем під час дії особливого періоду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові від 07.11.2018 у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.

Наведена позиція неодноразово висловлювалась і у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

З огляду на таку судову практику застосування норм матеріального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що станом на час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, він проходив військову службу та обіймав посаду в органах військової прокуратури в особливий період.

За твердженням позивача, на нього як на військовослужбовця, який проходить службу в органах прокуратури поширюються перехідні положення Закону № 911-VIII та Закону № 1774-VIII.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 911-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебуваються на посадах в <…> органах військової прокуратури <…>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

У відповідності до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу <…> або перебувають на посадах в органах військової прокуратури <…>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Таким чином, обмеження щодо максимального розміру пенсії не можуть бути застосовані до позивача, оскільки він проходить військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду.

За наведених підстав не може бути застосовано до позивача положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, яким встановлюється обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі виключення передбачені Законами № 911-VIII та № 1774-VIII, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходив військову службу в особливий період на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять ОРД в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України та продовжує походити військову службу на час розгляду справи.

Відповідачем, як правову підставу для обмеження максимальним розміром пенсії позивача зазначено Закон № 1058-IV.

Проте пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зазначені зміни до Закону № 1058-IV установлено, що норми статті 86 Закону № 1697-VIII щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII). Відповідні зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вносились, тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення статті 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на висновки суду про застосовність до спірних відносин положень статті 86 Закону № 1697-VII з урахуванням особливостей, встановлених прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 911-VIII та Закону № 1774-VIII щодо не поширення на позивача, який проходить військову службу в особливий період, обмежень встановлених Законом № 1697-VII, а також пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV щодо обмеження пенсії максимальним розміром, не застосування до позивача вимог пункту 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VII, суд доходить висновку, що відповідачем виплачується пенсія позивачу з 23.07.2018 в розмірі 14350,00 грн, з 01.12.2018 становить 14979,00 грн, з 01.07.2019 становить 15640,00 грн, з 01.12.2019 становить 16380,00 грн, тобто з обмеженням максимального розміру без достатніх правових підстав.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що порушення прав позивача спричинене нарахуванням і виплатою відповідачем суми пенсії, обрахунок якої не узгоджується з положеннями законодавства, що регулюють спірні правовідносини і таке порушення триває з дати прийняття ГУ ПФУ в м. Києві відповідного рішення по день постановлення рішення у даній справі, оскільки самостійно відповідачем не усунуто, навіть після звернення позивача із заявою 17.05.2019. Наведене вказує на безпідставність тверджень відповідача щодо наявності правових підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.

Відтак, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України слід визнати протиправною відмову ГУ ПФУ щодо виплати позивачу пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ № 130329/02/Б-7730 від 14.06.2019.

Щодо позовної вимоги про покладення на відповідача обов`язку виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, призначену з 23.07.2018, без обмеження її максимальним розміром та здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 23.07.2018 до дати рішення суду, однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначена вище вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки розрахунок пенсії позивача за вислугу років, яка підлягає до виплати щомісячно не належить до повноважень суду.

Повноваження щодо розрахунку розміру пенсії позивача, що підлягає виплаті належить виключно до повноважень органу Пенсійного фонду України, тобто є дискреційними повноваженнями органу Пенсійного фонду України, суд в межах повноважень визначених Кодексом адміністративного судочинства України вправі вирішити питання про правомірність порядку, умов, строків нарахування та виплати пенсії, її складових, а не конкретно визначеного розміру пенсії, тому в даному випадку правильним способом захисту буде зобов`язання відповідача здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15.10.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна