Справа № 480/3936/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2020 р. Справа № 480/3936/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, як працівнику освіти;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, як працівнику освіти.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 15.08.1992 призначений на посаду керівника допризовної підготовки Дептівської середньої школи (згідно наказу № 54-к параграф 10 від 10.08.1992р.).
Наказом №115 від 09.09.1997 призначено на посаду вчителя географії Дептівської середньої школи.
Наказом № 46 к параграф 24 від 30.08.1994 переведений на посаду вчителя ДПЮ та географії ЗОШ І-ІІІ ст. с. Дептівка.
Наказом № 51-к параграф 2 від 21.09.2009 звільнений із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
Наказом №63-к параграф 1 від 20.11.2009 призначений на посаду вчителя захисту вітчизни Дептівської ЗОШ І-ІІІ ступеню.
Звільнений з посади вчителя географії Дептівського навчально-виховального комплексу ЗОШ І-ІІІ ступеню у зв`язку з ліквідацією закладу п.1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення.
Однак, отримав відмову у зв`язку з тим, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року- не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше років; з 01 квітня 2017 року по 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. А спеціальний стаж позивача становить 25 років 6 днів станом на 11.10.2017, тому право виходу на пенсію за вислугу років немає.
Позивач не згоден з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, оскільки згідно зі статтею 51 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до статті 55 цього закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 і за переліком ,що затверджуються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Згідно з постановою, пенсія за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначається за наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Однак, на тривалість цього стажу вплинули зміни, внесені до статті 55 законами України від 2.03.2015 № 213-VІІІ та від 24.12.2015 №911-VІІІ щодо поступового збільшення як віку до 55 років, так і стажу до 30 років, які Рішенням Конституційного Суду України від 4.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України.
Враховуючи зазначене, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 02.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
23.09.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що принцип, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058.
03.10.2017 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148, яким з 11.10.2017 розділ XV Прикінцеві положення Закону України № 1058 доповнено пунктом 2-1.
Згідно п. 2-1 розділу розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Крім того, Законом № 2148 також були внесені зміни до п. 16 розділу розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону України № 1788 може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2020 у справі № 280/5447/19.
На даний час, Закон № 2148 є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.
Згідно з наданими документами спеціальний стаж позивача становить 25 років 6 днів станом на 11.10.2017 замість необхідних 26 років 6 місяців.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки (а.с. 11-12) з 15.08.1992 призначений на посаду керівника допризовної підготовки Дептівської середньої школи (згідно наказу № 54-к параграф 10 від 10.08.1992р.).
Наказом №115 від 09.09.1997 призначено на посаду вчителя географії Дептівської середньої школи.
Наказом № 46 к параграф 24 від 30.08.1994 переведений на посаду вчителя ДПЮ та географії ЗОШ І-ІІІ ст. с. Дептівка.
Наказом № 51-к параграф 2 від 21.09.2009 звільнений із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
Наказом №63-к параграф 1 від 20.11.2009 призначений на посаду вчителя захисту вітчизни Дептівської ЗОШ І-ІІІ ступеню.
27.06.2019 року звільнений з посади вчителя географії Дептівського навчально-виховального комплексу ЗОШ І-ІІІ ступеню у зв`язку з ліквідацією закладу п.1 ст. 40 КЗпП України.
01.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 16 вказаного розділу до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII) набрав чинності 11 жовтня 2017 року.
З аналізу наведених норм слідує, що пенсія за вислугу років може бути призначена особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають стаж, необхідний для її призначення, що передбачений положеннями статті 55 Закону України №1788-XII.
На даний час норми пунктів 2-1 та 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV та Закону № 2148-VІІІ є чинними, неконституційними у визначеному законом порядку не визнавалися, а тому підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
За змістом статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.
Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.
Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а з прийняттям Закону № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ в редакції Законів № 213-VIII та № 911-VIII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, та встановлено, що такі положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, зміни до пункту "е" частини першої статті 55 Закону №1788-XII, внесені Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, втратили чинність з 04 червня 2019 року.
Таким чином, починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ діють в первинній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII, а саме: "Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".
Відтак, з 05 червня 2019 року (в т.ч. станом на жовтень 2020 року, тобто на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти) право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за умов наявності у них станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу від 25 до 30 років в закладах та установах за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від досягнутого ними віку.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, належать учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 15.08.1992 призначений на посаду керівника допризовної підготовки Дептівської середньої школи (згідно наказу № 54-к параграф 10 від 10.08.1992р.).
Наказом №115 від 09.09.1997 призначено на посаду вчителя географії Дептівської середньої школи.
Наказом № 46 к параграф 24 від 30.08.1994 переведений на посаду вчителя ДПЮ та географії ЗОШ І-ІІІ ст. с. Дептівка.
Наказом № 51-к параграф 2 від 21.09.2009 звільнений із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
Наказом №63-к параграф 1 від 20.11.2009 призначений на посаду вчителя захисту вітчизни Дептівської ЗОШ І-ІІІ ступеню.
27.06.2019 року звільнений з посади вчителя географії Дептівського навчально-виховального комплексу ЗОШ І-ІІІ ступеню у зв`язку з ліквідацією закладу п.1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, відповідач зазначив, що аналіз наданих позивачем документів показав, що спеціальний стаж, який дає йому право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, становить станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 00 місяці 06 днів.
Отже, відповідачем визнано, що станом на 11 жовтня 2017 року позивач мав понад 25 років спеціального стажу роботи працівника освіти.
За встановлених обставин та наведених вище норм права, суд доходить висновку, що позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, оскільки спеціальний стаж позивача станом на 11 жовтня 2017 року становив понад 25 років.
У справі, що розглядається, орган Пенсійного фонду не застосував норму закону - пункт "е" частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, чинну на час звернення позивача до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років та яка дає підстави для висновку про достатність у позивача спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, що призвело до порушення права позивача на пенсію за вислугу років.
Довід відповідача стосовно того, що рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 не містить положень щодо його виконання, суд оцінює критично, оскільки згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.
Таким чином, суд дійшов висновку по відсутність правових підстав для задоволення позову у спосіб, який просить позивач, оскільки зобов`язання відповідача призначити їй пенсію, свідчить про перебирання судом повноважень суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд заяви про призначення пенсії.
В той же час, приписи абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України визначають, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук