Справа № 440/1614/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р.Справа № 440/1614/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

представник позивача Москаленко І.О.

представник відповідача Деміхіна О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава по справі № 440/1614/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області , в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску:

- від 08.04.2019 №Ф-434-17У на суму 20 357,77 грн, винесену Головним управлінням ДФС у Полтавській області;

- від 08.08.2019 №Ф-434-17 на суму 25 866,13 грн, винесену Головним управлінням ДФС у Полтавській області;

- від 19.11.2019 №Ф-434-17 на суму 28 620,31 грн, винесену ГУ ДПС у Полтавській області;

- від 18.02.2020 №Ф-434-17 на суму 31 374,49 грн, винесену ГУ ДПС у Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.04.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 18 276,72 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.08.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 23 785,08 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.11.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 26 539,26 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 18.02.2020 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 29 293,44 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Зазначає, що незважаючи на неотримання позивачем доходу у звітному році або окремому місяці, останній як ФОП зобов`язаний сплачувати ЄСВ незважаючи на не здійснення підприємницької діяльності. Крім того зазначив, що в період виникнення заборгованості, позивач проходив військову службу за контрактом, отже він не звільняється від сплати єдиного внеску на час перебування в зоні АТО та ООС.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 з 02.04.2003 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості за № 2 000299, та перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Полтавській області (Диканський район) з 04.04.2003 (а.с. 57).

Як стверджує позивач, починаючи з 2016 року він підприємницьку діяльність не здійснював, але подавав податкову звітність згідно з нормами Податкового кодексу України, найманих працівників не мав. Вказує, що в подальшому розпочав військову службу у Збройних Силах України при військовій частині НОМЕР_2 за контрактом починаючи з 05.09.2016 по 07.03.2020, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та ООС на території Донецької області відповідно до довідки Диканського РВК від 16.03.2020 №6/177 (а.с. 14). Під час проходження військової служби в лютому 2020 року позивач дізнався про наявність боргу та примусового виконання рішення органу Державної виконавчої служби, коли з нарахованої заробітної плати було стягнуто 20%. З матеріалів виконавчого провадження №59506617, що перебуває у Диканському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_1 з`ясував про наявність на примусовому виконанні вимоги ГУ ДФС у Полтавській області №Ф-434-17У від 08.04.2019 на суму 20 357,77 грн.

Оскільки підприємницьку діяльність він не здійснював останні чотири роки, позивач 25.02.2020 подав державному реєстратору (ЦНАП Диканської районної державної адміністрації Полтавської області) заяву за встановленою формою про припинення підприємницької діяльності як ФОП, у зв`язку з чим в цей же день державним реєстратором вчинено запис за №1000299 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

На адвокатський запит ОСОБА_2 від 12.03.2020 №30 до ГУ ДПС у Полтавській області надано лист-відповідь "Про надання інформації" від 18.03.2020 №ФОП/М/1719/16-31-10-03-14 (а.с. 15-17), в якому повідомляється, що згідно облікових даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) перебував на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, Полтавське управління Диканська ДПІ (Диканський район) як фізична особа - підприємець починаючи з 04.04.2003 по 26.02.2020, у тому числі на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 по 01.07.2015 та наведено інформацію стосовно підстав виникнення заборгованості в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , а саме - проведених нарахувань та сплат по єдиному внеску в період з 01.01.2015 по 16.03.2020. Заборгованість становить 28 650,07 грн.

ФОП ОСОБА_1 29.01.2016 подав до Диканської ДПІ Звіт (форма №Д5 (річна)) за 2015 рік із зазначенням нарахувань за 1-2 квартали у сумі 2 535,90 грн (1267,95 * 2 квартали = 2535,90) за період перебування на спрощеній системі оподаткування. Дана сума не була своєчасно та в повній мірі сплачена платником. В подальшому ФОП ОСОБА_1 звіти з єдиного внеску до Диканської ДПІ не подавалися. ФОП ОСОБА_1 надсилалися наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску: №Ф-434-17 від 08.04.2019 (по боргу станом на 31.01.2019) на суму 20 357,77 грн; №Ф-434-17 від 08.08.2019 (по боргу станом на 31.07.2019) на суму 25 866,13 грн; №Ф-434-17 від 19.11.2019 (по боргу станом на 31.10.2019) на суму 28 620,31 грн; №Ф-434-17 від 18.02.2020 (по боргу станом на 31.01.2020) на суму 31 374,49 грн. Повідомлено також, що лист з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 08.04.2019 згідно рекомендованого повідомлення про вручення був отриманий платником 18.04.2019. В той же час, листи з вимогами від 08.08.2019 та 19.11.2019 були повернуті поштовою службою із зазначенням причин «адресат тимчасово відсутній» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» відповідно. Інформація щодо вручення листа з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 18.02.2020 станом на 16.03.2020 відсутня. На виконання статті 25 Закону №2464 ГУ ДПС у Полтавській області були направлені до Диканського районного відділу ДВС заяви щодо відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню узгоджених вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17У від 08.04.2019, №Ф-434-17У від 08.08.2019 та №Ф-434-17У від 19.11.2019. Таким чином, станом на 16.03.2020 на виконанні у Диканському РВ ДВС перебувають вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 28 620,31 грн.

До вказаного листа відповідач додав завірені копії корінців вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 08.04.2019, №Ф-434-17 від 08.08.2019 та №Ф-434-17 від 19.11.2019 та доказів їх надсилання платнику.

В подальшому відповідачем винесено ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-434-17 від 18.02.2020, яку позивач отримав 13.03.2020, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Вважаючи спірні вимоги № Ф-434-17 від 08.04.2019, №Ф-434-17 від 08.08.2019, №Ф-434-17 від 19.11.2019 та №Ф-434-17 від 18.02.2020 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, вимагаючи їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звільнений від обов`язку сплати суми заборгованості ЄСВ в загальній сумі 2 081,05 грн, в т.ч. за основним платежем - 1356,93 грн, за штрафом - 358,21 грн та пенею - 365,91 грн за здійснення ним підприємницької діяльності за період до 05.09.2016, а тому оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) на зазначену суму суд залишив без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів правомірності донарахування позивачу сум внеску, з аналізу яких можна було б дійти висновків про виникнення у позивача обов`язку зі сплати, часу виникнення такого обов`язку, моменту прострочення зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги відповідно до статті 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464-VI) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Разом з тим, 08.06.2014 року набрав чинності Закон України від 20.05.2014 №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон№1275-VII), яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-2.

Відповідно пунктом 9-2 вказаного Закону, під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Також, Законом №1275-VII встановлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2018 у справі №805/930/16-а висловив правову позицію, відповідно до якої ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.

Аналогічні норми містяться і в Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Тобто, вказані платники звільняються від виконання обов`язків платника єдиного внеску, якщо вони не є роботодавцями, з першого календарного дня місяця призову на військову службу під час мобілізації платника до останнього календарного дня місяця, в якому платника було демобілізовано або завершено його лікування (реабілітацію).

Таким чином, пунктом 9-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI (із змінами внесеними Законом України від 20.05.2014 №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації») та пункту 7 Інструкції передбачено, що підставою для звільнення від виконання обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є:

- призов на військову службу під час мобілізації;

- або залучення до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Отже, за змістом пункту 9-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі також - Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування») військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Як вбачається з матеріалів справи, молодший сержант запасу ОСОБА_1 з 05.09.2016 по 07.03.2020 проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 , приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та ООС на території Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

З огляду на наведені законодавчі положення вбачається, що платники єдиного внеску, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

При цьому, аналіз наведених норм також дає підстави вважати про поширення на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої п. 9-2 ч. 2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», метою його прийняття є, зокрема, запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.

З урахуванням викладеного, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як підприємця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №260/117/19.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач є роботодавцем у розумінні пункту 9-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, відповідачем не надано жодних доказів правомірності донарахування позивачу сум внеску, з аналізу яких можна було б дійти висновків про виникнення у позивача обов`язку зі сплати, часу виникнення такого обов`язку, моменту прострочення зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 з 05.09.2016, як військовослужбовець, був звільнений від сплати ЄСВ як фізична особа - підприємець, у зв`язку з чим відповідач не мав права нараховувати йому ЄСВ.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі № 440/1614/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 15.10.2020 року