Справа № 280/2343/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2343/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 р. (суддя Лазаренко М.С.) в адміністративній справі № 280/2343/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області №Ф-12492-49 від 11.05.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 22 жовтня 2014 р. працює на підприємстві, підприємницької діяльності позивач не здійснював та не зареєстрований у встановленому законодавством порядку як фізична особа-підприємець, а єдиний соціальний внесок за нього, як застраховану особу, нараховує та сплачує роботодавець ТОВ «Габіон Україна».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням ДФС у Запорізькій області. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що відповідно до даних ІС «Податковий блок» 11.05.2004 було внесено запис про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем. Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач як фізична особа-підприємець зобов`язаний сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу від підприємницької діяльності, тому за 2017-2019 року йому автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника податків. Оскільки єдиний внесок позивачем не сплачувався, станом на 13.04.2020 сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску становить 29293,44 грн.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить розглянути апеляційну скаргу без його участі, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивач не надав доказів реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем після 2004 року, та посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 01 липня 2020 р. у справі № 260/81/19.

Представник відповідача надіслав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу без його участі, задовольнити апеляційну скаргу.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику 31.08.2020, телефонограма позивачу від 25.09.2020, суду уповноважених представників не направили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11 травня 2004 р. позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець. Станом на час винесення оскаржуваної вимоги у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записів щодо реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця не міститься. З 2014 року позивач працював на підприємстві, що підтверджується довідкою, та за позивача як за найманого працівника його податковими агентами підприємствами-роботодавцями постійно сплачувався єдиний соціальний внесок, у тому числі 2017-2019 роки. 11 травня 2019 р. Головним управлінням ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12492-49, відповідно до якої сума боргу (недоїмки) позивача становить 21030,90 гривень.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12492-49 від 11.05.2019, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску та прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12492-49 від 11.05.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконуванні роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 8 статті 9 цього ж Закону). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Відповідно до частини 4 статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску (постанова від 02 квітня 2020 р. у справі №620/2449/19).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 р. (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 р. (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 р. (справа №480/4656/18).

Відповідно до доводів скаржника за період 2017-2018 років та першого кварталу 2019 у інтегрованій картці платника інформаційної системи Податковий блок позивачу нараховано до сплати єдиний соціальний внесок у сумі 21030,90 грн., яку зазначено у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12492-49 від 11.05.2019.

Водночас відповідно до наданої позивачем довідки (а.с.4) з 22 жовтня 2020 р. по теперішній час позивач працює директором ТОВ «Габіон Україна», а ТОВ «Габіон Україна», як роботодавець, сплачує за позивача єдиний соціальний внесок як за застраховану особу. Станом на 01.04.2020 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутні відомості щодо реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем (а.с.12).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/) на розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач є керівником ТОВ «Габіон Україна». Відомості щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017-2019 роки у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та відзиву на позов скаржником не надано суду належних та допустимих доказів реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем та отримання ним доходів від підприємницької діяльності упродовж 2017-2019 років.

Таким чином, вказані обставини, з урахуванням висновків Верховного Суду, спростовують доводи скаржника щодо правомірності оскарженої вимоги, та виключають обов`язок позивача по сплаті у зазначений період єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 р. в адміністративній справі № 280/2343/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий