Справа № 440/3442/20
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 440/3442/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 28.07.20 року по справі № 440/3442/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання незаконною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенка С.В. від 19 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883;

- стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 11400,00 грн. відшкодування за заподіяну моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова про закінчення виконавчого провадження №60716883 від 19 березня 2020 року, яка винесена державним виконавцем на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі №440/466/19 не виконана органом пенсійного фонду у повному обсязі, зокрема не виплачено нараховану у загальній сумі 30590,22 грн. компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Таким чином, вважає порушеними його права і свободи людини, гарантовані пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 1 Першого Протоколу до вказаної Конвенції. У зв`язку з винесенням відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 від 19 березня 2020 року позивачу завдано моральних страждань, а тому вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 11400,00 грн.

28 липня 2020 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 від 19 березня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Вказав на те, що винесення незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 від 19 березня 2020 року завдало йому моральних страждань, а тому з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) необхідно стягнути на його користь 11400,00 грн. відшкодування за заподіяну моральну шкоду.

Відповідач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25 вересня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/466/19 (а.с.9), згідно якого Другий апеляційний адміністративний суд, розглянувши 08 серпня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, постановив зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області вчинити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 компенсації: за порушення строків виплати пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, нарахованої за період з 01 січня 2014 року по 15 квітня 2014 року на виконання постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 квітня 2014 року по справі № 537/593/14-а, що набрала законної сили 03 червня 2014 року, тобто з 03 червня 2014 року до дня ухвалення судового рішення по справі, що розглядається; за порушення строків виплати пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, нарахованої за період з 16 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року на виконання постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 вересня 2014 року по справі №537/3332/14-а, що набрала законної сили 18 листопада 2014 року, тобто з 18 листопада 2014 року до дня ухвалення судового рішення по справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі №440/466/19 (а.с. 10-12) замінено боржника у виконавчому листі №440/466/19, виданому Полтавським окружним адміністративним судом 25 вересня 2019 року, а саме: Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області його правонаступником: Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності 66, м. Полтава, 36014).

26 листопада 2019 року від ОСОБА_1 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшла заява вх. № 02330-8885 (а.с.43-44), в якій він просив прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №440/466/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 25 вересня 2019 року.

27 листопада 2019 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60716883 на підставі виконавчого листа №440/466/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 25 вересня 2019 року (а.с. 48-49), пунктом 2 якої зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №797/3.12 від 18 грудня 2019 року (а.с.49-зворот 50) повідомлено Відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області про те, що постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі №440/466/19 виконано та факт нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів в розмірі 16309,62 грн. за період з 03 червня 2014 року по 07 серпня 2019 року та в розмірі 14280,60 грн. за період з 18 листопада 2014 року по 07 серпня 2019 року підтверджується протоколом управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що додається.

05 лютого 2020 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про накладення штрафу ВП №60716883 (а.с.53-54), якою за невиконання рішення суду накладено на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, штраф у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

24 лютого 2020 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про накладення штрафу ВП №60716883 (а.с.55-56), якою за невиконання рішення суду накладено на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, штраф у розмірі 10200,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем до Головного управління Національної поліції в Полтавській області надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №60716883 (вих.№02.1/7685 від 12 березня 2020 року) (а.с.56-зворот -57).

19 березня 2020 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60716883 (а.с. 58-59), якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №440/466/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 25 вересня 2019 року, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись з постановою закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 від 19 березня 2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 від 19 березня 2020 року, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, що вказує на передчасність винесення постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №60716883 від 19 березня 2020 року. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 11400,00 грн. відшкодування за заподіяну моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з відсутності у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між постановою відповідача і отриманням моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди, а також доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій з боку відповідача (медичних довідок, висновків тощо).

Так, колегія судів вказує на відсутність будь-яких допустимих та належних доказів того, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенка С.В. від 19 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60716883 вплинула на стан здоров`я позивача та зумовила фізичні, душевні, психічні страждання останнього

Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.

Разом з тим, саме по собі таке твердження позивача не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 11400,00 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення відшкодування за завдану моральну шкоду у сумі 11400,00 грн.

Зазначений висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15 квітня 2020 року у справі №815/63/18, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду у постанові по справі №2а-2663/11/0170/5 від 22.08.2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини даної справи відмінні від обставин зазначеної справи суду касаційної інстанції та не можуть бути враховані в даному випадку.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, з огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 11400,00 грн. відшкодування за заподіяну моральну шкоду.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року по справі № 440/3442/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 15.10.2020 року