Справа № 440/4924/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

02 жовтня 2020 рокум. ПолтаваСправа №440/4924/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

07.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, у якій просив визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020 у виконавчому провадженні №62669154.

Підставою для звернення до суду позивач зазначаив порушення своїх прав постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020 у виконавчому провадженні №62669154.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 15.09.2020 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачу надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Визначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання документа про сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн або документів на підтвердження підстави звільнення заявника від сплати судового збору відповідно до закону; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропущення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

До суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Малофєєва А.І. про усунення недоліків, у якій останній просив поновити строк звернення до суду та звільнити від сплати судового збору, а у разі відмови відстрочити його сплату до прийняття рішення у справі.

Так, у заяві про усунення недоліків представник позивача вкотре зазначив, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях незважаючи на предмет спору, але з обов`язковим статусом позивача в такій справі, а також обґрунтовував поважність пропуску строку звернення до суду з цим позовом відсутністю коштів на сплату судового збору.

Суд, оцінивши обґрунтованість поданої заяви про усунення недоліків, зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI).

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону №3574-VI).

Позивач посилається, як на підставу звільнення від сплати судового збору, на пункт 13 частини першої статті 5 Закону №3674-V, згідно з яким учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Вище зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19 (провадження №11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №490/8128/17 (провадження №К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Предметом спору, для вирішення якого ОСОБА_1 звернувся до суду, є правомірність постанов приватного виконавця виконавчого округу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, винесених у межах виконавчого провадження №62669154: про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020.

Водночас стаття 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не передбачає пільг учасників бойових дій у сфері примусового виконання рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даній справі не вирішується питання про захист права особи, передбаченого статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому пільга щодо звільнення від сплати судового збору, що передбачена пунктом 13 частини першої статті 5 Закону №3674-V, не є застосовною до правовідносин, пов`язаних із захистом прав позивача у сфері примусового виконання рішень.

Стосовно доводів представника позивача з приводу того, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" поширюється на учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів, суд зазначає наступне.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 27.11.2019 у справі №545/1149/17-ц передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин четвертої та п`ятої статті 403 ЦПК України з огляду на те, що колегія суддів вбачала виключну правову проблему в неоднозначності застосування судами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" та вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19 (провадження №11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №490/8128/17 (провадження №К/9901/166/18, №К/9901/30220/18).

У постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19 (провадження №11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №490/8128/17 (провадження №№К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Підстави для відступу від неї відсутні.

Отже, Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступлення від висновків щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19 (провадження №11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №490/8128/17 (провадження №№К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Крім того, суд враховує, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №755/10947/17).

Отже, зважаючи на те, що остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19 та згідно з якою суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII, а тому суд відхиляє посилання представника позивача на те, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" поширюється на учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Зі змісту позовної заяви суд вбачає, що остання має як немайновий характер (у частині оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, так і майновий характер (у частині оскарження постанов про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, цим же пунктом передбачено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 01.01.2020 - 2102 гривня.

З огляду на вищевикладене, позивач повинен сплатити судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру в розмірі 840,80 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 840,80 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - мінімальна межа ставки судового збору), а всього - 1681,60 грн.

Позивачем до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору. Натомість представником позивача заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, а у разі відмови відстрочення такої сплати до прийняття рішення у справі. В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача посилався на підстави для звільнення від сплати судового збору, які суд відхилив з огляду на безпідставність.

Доказів на підтвердження скрутного майнового становища позивачем до суду не надано.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали суду від 15.09.2020 у частині сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн або надання документа на підтвердження підстави звільнення заявника від сплати судового збору відповідно до закону, не виконав, недоліків не усунув.

Крім того, за змістом частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, у позовній заяві представником позивача було зазначено, що оскаржувані постанови, винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 28.07.2020, позивач отримав 04.09.2020.

Водночас, судом встановлено, що 06.08.2020 позивач вже звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, що винесені в межах виконавчого провадження №62669154: про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020. Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у справі №440/4213/20 позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов повернуто позивачеві.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі №440/4924/20 та вимоги, викладені у позовній заяві у справі №440/4213/20, є ідентичними.

Таким чином, станом на момент первинного звернення до суду, а саме 06.08.2020, позивач вже був ознайомлений з постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, що винесені в межах виконавчого провадження №62669154: про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.07.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.07.2020.

У заяві про усунення недоліків представник позивача, зокрема, обґрунтовував поважність пропуску строку відсутністю коштів на сплату судового збору. Крім того, зазначив, що позивач повторно звернувся до суду з позовною заявою між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки мав надію, що у цей раз не буде сплачувати судовий збір.

Суд не приймає такі доводи представника позивача, оскільки відсутність коштів на сплату судового збору, без належного підтвердження підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, не є поважною причиною пропуску строку.

Суд зауважує, що інших поважних причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом позивачем не вказано.

Відтак, суд констатує, що недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не усунуто.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 вказаного Кодексу якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

За таких обставин, враховуючи вимоги частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтею171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву у адміністративній справі 440/4924/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання протиправними та скасування постанов залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII.

Суддя І.С. Шевяков