Справа № 280/2634/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2634/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року в адміністративній справі №280/2634/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

21.04.2020 року через систему Електронний суд до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області , в якій позивач просить суд: зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованої суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 930,26 грн. та включення інформації про переплату зі сплати єдиного внеску у розмірі 13 363,18 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2019 по справі №0840/3217/18 та індивідуальною податковою консультацією №112/Ш/99-00-04-07-03-14/ІПК від 11.09.2019 року встановлено відсутність у Позивача, як у особи яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, обов`язку із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із тим, що позивач є найманим працівником та не отримує дохід від провадження незалежної професійної діяльності. Однак, всупереч вищевикладеному, відповідачем нараховано позивачу зобов`язання із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 15 930,26 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованої суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 930,26 грн. та включення інформації про переплату зі сплати єдиного внеску у розмірі 13 363,18 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Запорізькій області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької № 29 від 28.11.2014 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що свідчить Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001041 від 28.11.2014.

З 09.12.2014 позивач перебуває на обліку у контролюючих органах за №4346, що підтверджується відповідною Довідкою від 09.12.2014 № 139 про взяття на облік платника податку за формою №4-ОПП.

З тієї ж дати позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску в органах ДФС за №9576, що підтверджується відповідним повідомленням від 10.12.2014 № 017 про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №2-ЄСВ.

28 липня 2014 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду юрисконсульта ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна» з окладом згідно з штатним розписом, що підтверджується записом №12 у трудовій книжці позивача від 14.10.2003 НОМЕР_2 та копією наказу від 28.07.2012 №12/1-к про приймання на основне місце роботи.

01 грудня 2015 року на підставі наказу від 30.11.2015 № 12-к позивача призначено на посаду директора з правових питань, позивача було призначено на посаду директора з правових питань, що також підтверджується записом №13 у трудовій книжці позивача від 14.10.2003 НОМЕР_2 .

За період з серпня 2017 року по березень 2020 року роботодавцем позивача ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна» було нараховано та сплачено до державного бюджету України єдиний внесок у розмірі 22% від окладу, що складає 39 884,65 грн., про що свідчать дані Довідки від 29.08.2018 №СДУ00000006 та Довідкою від 29.08.2018 року №СДУ00000005, що видані ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна».

15 травня 2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Запорізькій області з метою отримання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі, в якій просив пояснити чи існує обов`язок для нього як адвоката нараховувати та сплачувати єдиний внесок до державного бюджету України у розмірі, визначеному законом про ЄСВ, з урахуванням того, що останній не отримує доходу (прибутку) від провадження незалежної професійної діяльності та був працівником ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна», яке в свою чергу сплачувало за нього єдиний внесок як податковий агент.

Головне управління ДФС у Запорізькій області листом від 22.05.2018 №3615/14/08-01-13-02-11 направило звернення позивача для розгляду та надання відповіді відповідачу, який в свою чергу надав індивідуальну податкову консультацію, виклавши її в листі №2573/Ш/99-99-13-02-03-14/ІПК від 12.06.2018, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 2573/Ш/99-99-13-02-03-14/ІПК, в якій зазначив про необхідність сплати позивачу єдиного внеску навіть за умови перебування позивача у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем.

Вважаючи надану ДФС України індивідуальну податкову консультацію протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №0840/3217/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України задоволено. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №2573/Ш/99-99-13-02-03-14/ІПК від 12.06.2018.

11 вересня 2019 року Державною податковою службою України, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Запорізьким окружним адміністративним судом по справі № 0840/3712/18, надало нову індивідуальну податкову консультацію №112/ Ш/99-00-04-07-03-14/ІПК від 11.09.2019 року щодо застосування норм податкового законодавства із сплати єдиного внеску.

Однак, згідно відомостей, що містяться в інтегрованій картці платника щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, станом на 16 квітня 2020 року у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 15 930,26 грн. за кодом класифікації доходів бюджету/технологічний код класифікації єдиного внеску 71040000; назва коду класифікації доходів бюджету/технологічного коду класифікації єдиного внеску: для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Заборгованість виникла внаслідок покладення відповідачем на позивача, як на самозайняту особу, що провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність, обов`язку із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погоджуючись із наявністю заборгованості перед бюджетом зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 15 930,26 грн. звернувся до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п.1);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464 визначено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною першою статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується, серед іншого:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.1);

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Водночас, необхідність сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Наявність у позивача свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Сам факт перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби також не свідчить про обов`язок останнього сплачувати "подвійно" єдиний внесок, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Суд звертає увагу, що Законом № 2464 не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зазначеній справі №440/2149/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

На підставі цього Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору повинні були зокрема перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у період, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Встановлено, що Позивач з 28.07.2018 перебуває у трудових відносинах із ТОВ «ВКП «СІАЛ ДЖЕТ УКРАЇНА» де на цей час обіймає посаду директора з правових питань.

Згідно Довідки про доходи виданих ТОВ «ВКП СІАЛ ДЖЕТ УКРАЇНА» за період з жовтня 2018 року по березень 2020 року позивачу нараховувалася заробітна плата з якої вираховувалися обов`язкові платежі.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем не надано.

Однак, вказані обставини не були враховані відповідачем.

Враховуючи вищенаведене та відсутність у позивача обов`язку по сплаті єдиного внеску, як самозайнятої особи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога в частині зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованої суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 930,26 грн., також підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області -залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року в адміністративній справі №280/2634/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов