Справа № 300/2547/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. справа № 300/2547/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Григорука О.Б.,

при секретарі Мулі Х.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представник відповідача - не з`явився,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.09.2020 про закінчення виконавчого провадження №40553439, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.09.2020 про закінчення виконавчого провадження №40553439.

Позовні вимоги мотивовано тим, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржуваною постановою від 16.09.2020 безпідставно закінчив виконавче провадження ВП №40553439, оскільки не мав доказів фактичного повного виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 у справі №2а-263/08/0970 під час виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 справа №4148/13, в частині щодо позивача.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується направленням на його електронну адресу (18-21).

Суд зазначає, що особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ визначені статтею 269 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої, у справах, визначених серед іншого статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні (частина 2 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, повідомлення сторін про розгляд даної справи, зокрема визначеної статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено вчасно, оскільки такі правовідносини врегульовані спеціальною статтею 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, відповідно до вимог статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача, встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.09.2020 ВП №40553439 на підставі пункту 12 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012 про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів (а.с.5).

Відповідно до постанови від 16.09.2020 ВП №40553439, головний державний виконавець встановив, що в межах виконавчого провадження №53217019 з виконання рішення №4148/13 Європейського суду з прав людини від 17.11.2016, згідно платіжного доручення №552 від 05.06.2018 ОСОБА_1 перераховано кошти у розмірі 134817,44 грн. (заборгованість за рішенням національного суду). Також, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі №300/60/19 платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6920 в розмірі 24267,32 грн. сплачено ПДФО та платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6921 в розмірі 2022,28 грн. сплачено військовий збір з суми виплати за рішенням національного суду.

Позивач вважає протиправною постанову державного виконавця від 16.09.2020 про закінчення виконавчого провадження №40553439, просить суд скасувати оскаржувану постанову.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1).

Пунктом 12 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції 995_004, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №40553439, відповідно до оскаржуваної постанови від 16.09.2020, з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012 про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, було встановлення головним державним виконавцем про те, що в межах виконавчого провадження №53217019 з виконання рішення №4148/13 Європейського суду з прав людини від 17.11.2016, згідно платіжного доручення №552 від 05.06.2018 ОСОБА_1 перераховано кошти у розмірі 134817,44 грн. (заборгованість за рішенням національного суду). Також, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі №300/60/19 платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6920 в розмірі 24267,32 грн. сплачено ПДФО та платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6921 в розмірі 2022,28 грн. сплачено військовий збір з суми виплати за рішенням національного суду (а.с.5).

Позивачем не заперечується те, що на виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 згідно платіжного доручення №552 від 05.06.2018 Міністерством юстиції України перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 134817,44 грн. Також, відповідно до матеріалів справи, на виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 згідно платіжного доручення Міністерством юстиції України від 10.09.2020 №6920 сплачено ПДФО в розмірі 24267,32 грн. та згідно платіжного доручення від 10.09.2020 №6921 сплачено військовий збір з суми виплати за рішенням національного суду в розмірі 2022,28 грн.

Зокрема, позивач стверджує, що відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів на виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 не здійснювалося.

Згідно частини 2 статті 77 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, обов`язку щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення не виконав.

При цьому, судом не встановлено, а відповідачем не доведено наявності факту виконання рішення в частині стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу зокрема з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів.

Враховуючи вищенаведене, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою від 16.09.2020 ВП №40553439 закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012, про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, з порушенням вимог пункту 12 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки під час виконання рішення не відбулося фактичного виконання рішення в частині проведення відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів (зокрема єдиний соціальний внесок). Доказів зворотного відповідачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, слід визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.09.2020 ВП №40553439 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012, про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.09.2020 ВП №40553439 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012, про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень, з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.