Справа № 809/2166/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 809/2166/15 пров. № А/857/8920/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мізика С.І.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року (головуючий суддя: Главач І.А., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення 15.06.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень, стягнення невиплачених коштів грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 26.05.2015, звернувся з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- скасувати наказ Львівського державного університету внутрішніх справ № 370 о/с від 18 червня 2014 року;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Львівського державного університету внутрішніх справ щодо невиплати та позбавлення премії за серпень 2014 року і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку премію враховуючи те, що її розмір у відсотках повинен становити не менше від розміру премії, яка була виплачена за липень цього ж року, тобто 92,45%, у грошовому виразі - 3000,14 грн, а відповідно за 18 робочих днів -1800,08 грн;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок одноразової вихідної допомоги з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням та основних видів грошового забезпечення і виходячи з цього, виплатити залишкову частину такої допомоги у розмірі 36176,88 грн;

- визнати протиправними та скасувати рішення посадових осіб Львівського державного університету внутрішніх справ щодо безпідставного стягнення виплачених йому премій за червень та липень 2014 року і зобов`язати відповідача повернути їх позивачу, виплативши за червень 2014 року премію в розмірі - 1800,08 грн. та липень 3000,14 грн;

- зобов`язати уповноважених осіб відповідача провести перерахунок премій за окремі місяці 2012-2013 роки і виплатити наступні суми цих виплат: у 2012 році за такі місяці: вересень 251,39 грн, жовтень 251,36 грн, листопад 251,36 грн, грудень 168,35 грн; у 2013 році за такі місяці: січень 161,95 грн, лютий 264,41 грн, березень 161,95 грн, травень 729,57 грн, червень 729,43 грн, липень 729,43 грн, серпень 329,61 грн, вересень 429,20 грн, на суму всього 4458,01 грн;

- стягнути завдану моральну шкоду у розмірі 15000 грн;

- визнати грошовий атестат № 729 та довідку № 729 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, подані для призначення пенсії недійсними і зобов`язати посадових осіб усунути наведені порушення, з урахуванням протиправно зменшених розмірів премій з вересня 2012 року по березень 2013 року та з травня по вересень 2013 року, донарахувати 1200 грн виплаченої ОСОБА_1 премії за червень 2014 року, а також незаконно стягнених премій за червень та липень 2014 року і безпідставно невиплаченої премії за серпень 2014 року та одноразової допомоги, зобов`язати належно оформлені грошовий атестат і довідку направити до відповідного органу Пенсійного фонду для перерахунку пенсії, попередньо ознайомившись з їх змістом.

Обґрунтовує позов тим, що Львівським державним університетом внутрішніх справ ОСОБА_1 протиправно зменшено суму премій за деякі місяці 2012-2013 років та внаслідок прийняття наказу від 18.06.2014 за № 370 о/с, частково не нарахована та невиплачена премія за період з 18.06.2014 по 18.08.2014. Таким чином, позивач просить визнати протиправними такі дії відповідача, виплатити вищевказані премії та одноразову грошову допомогу з їх урахуванням, видати грошовий атестат та стягнути моральну шкоду за такі дії Львівського державного університету внутрішніх справ.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 позов задоволено частково.

Львівським апеляційним адміністративним судом 01.06.2016 прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 у справі № 809/2166/15 без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.09.2019 касаційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в задоволені позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Позивач та його представник Мізик С.І., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просять апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з березня 1995 року, а з вересня 2011 року по 2014 рік - у Львівському державному університеті внутрішніх справ на посаді старшого викладача кафедри адміністративного, цивільного права та процесу факультету громадської безпеки та соціальної безпеки.

Наказом МВС України № 535 від 02 червня 2014 року «Про організаційно-штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС» Прикарпатський факультет Львівського державного університету внутрішніх справ (Прикарпатський факультет) ліквідовано, всі посади скорочено.

Позивача 18 червня 2014 року попереджено про те, що працівники, посади яких підлягають скороченню та відмовилися від запропонованих посад, підлягають звільненню.

Наказом виконуючого обов`язки ректора Львівського державного університету внутрішніх справ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» вирішено, що осіб рядового та начальницького складу Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, посади яких скорочено, вважати такими, що знаходяться у розпорядженні ректора вищевказаного закладу.

На підставі рапорту від 11 серпня 2014 року та подання т.в.о. начальника Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, підполковника міліції ОСОБА_1 - доцента кафедри адміністративних та цивільно-правових дисциплін Прикарпатського факультету, звільнено з органів внутрішніх справ та з займаної посади у запас за статтею 64 п. «г» (через скорочення штатів) з 18 серпня 2014 року, виплативши компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2014 рік з розрахунку 45 діб за вислугою років за період проходження служби з 01 січня 2014 року по 18 серпня 2014 року.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» є правомірним, тому відсутні підстави для його скасування.

Крім цього, зазначив, що оскільки відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премії, отже й позовна вимога щодо зобов`язання перерахувати позивачу одноразову вихідну допомогу, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням, основних видів грошового забезпечення, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Також з цих же підстав, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсними грошового атестату № 729 та довідки № 729 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення.

У свою чергу, оскільки відсутні підстави для визнання прав позивача порушеними, тому й не має підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, (тут і надалі Закон № 565-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 565-ХІІ, форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (тут і надалі Постанова № 1294 , в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 (тут і надалі Інструкція, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. п. 1.3, 1.4 Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Відповідно до пп. 3.4.1 3.4.6 Інструкції, при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Керівниками підрозділів здійснюється облік робочого часу осіб, які перебувають у розпорядженні за відповідними посадами.

Виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Особам, які перебувають у розпорядженні і не виходять на службу без поважних причин або стосовно яких до фінансових підрозділів не надано відомості про облік їх робочого часу, грошове забезпечення не виплачується.

При здійсненні організаційно-штатних заходів, які тягнуть за собою зарахування осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у розпорядження відповідного органу на строк до двох місяців, таким особам встановлюється премія за мотивованими рапортами начальників структурних підрозділів.

Підставою для виплати премії цим особам є наказ керівника органу про покладання на особу тимчасового виконання обов`язків на термін скасування старого та набрання чинності нового штатного розпису.

Днем зарахування в розпорядження вважається день підписання наказу про зарахування в розпорядження або день, зазначений у наказі.

При виплаті грошового забезпечення в період перебування в розпорядженні не зараховується: час перебування в черговій відпустці; час перебування на стаціонарному лікуванні; час тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою; час перебування в дорозі від місця попередньої служби до відповідного органу внутрішніх справ; час перебування на навчально-екзаменаційних сесіях заочних, вечірніх відділень вищих навчальних закладів МВС; час перебування під арештом у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності в разі закриття кримінальної справи або винесення виправдувального вироку - з дня арешту до дня звільнення включно.

Проаналізувавши вищенаведені положення Інструкції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зарахування працівників в розпорядження органу внутрішніх справ, можливе лише у виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами не більше, як на 15 діб, а за наявності дозволу Міністра внутрішніх справ не більше двох місяців, а підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи, п. 3 наказу виконуючого обов`язки ректора Львівського державного університету внутрішніх справ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» вирішено, що осіб рядового та начальницького складу Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, посади яких скорочено, вважати такими, що знаходяться у розпорядженні ректора Львівського державного університету внутрішніх справ.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що в цьому наказі не зазначено термін на який особи рядового та начальницького складу зараховуються в розпорядження ректора Львівського державного університету внутрішніх справ.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази наявності дозволу Міністра внутрішніх справ для продовження строку перебування таких осіб в розпорядженні до двох місяців та клопотання в. о. ректора Львівського державного університету внутрішніх справ про продовження строку такого перебування в розпорядженні особи начальницького складу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що визначені в пункті 3 оскаржуваного наказу особи, перебували у розпорядженні ректора Львівського державного університету внутрішніх справ 15 діб, починаючи з 18.06.2014.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що наказ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС», виданий на виконання наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.06.2014 № 535 «Про організаційно штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС», а тому у ректора були наявні повноваження для його прийняття, в тому числі і в частині зарахування осіб рядового та начальницького складу Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, посади яких скорочено, у своє розпорядження.

З огляду на вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що наказ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» є правомірним, тому відсутні підстави для його скасування.

Стосовно вимог позивача щодо невиплати та позбавлення його премій, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, приписами пп 3.4.3. Інструкції прямо передбачено відсутність обов`язку суб`єкта владних повноважень здійснювати нарахування премії особам начальницького складу у період їх перебування у розпорядженні.

У свою чергу, п.п. 3.4.4. Інструкції, передбачена можливість встановлення премій особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ при здійсненні організаційно-штатних заходів на строк до двох місяців, але за мотивованими рапортами начальників структурних підрозділів. Підставою для виплати премії цим особам є наказ керівника органу про покладання на особу тимчасового виконання обов`язків на термін скасування старого та набрання чинності нового штатного розпису.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні рапорти начальників структурних підрозділів про встановлення премій та наказ про покладання на особу тимчасового виконання обов`язків.

Крім цього, оскільки преміювання працівника є правом керівника суб`єкта владних повноважень, а не його обов`язком, реалізація якого безпосередньо залежить від результатів роботи конкретного працівника, то за відсутності відповідного рішення (рапорту, наказу, розпорядження) керівника про таке преміювання, не має правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити премію позивачу за серпень 2014 року у судовому порядку.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність правових підстав для виплати премії, а тому не має і підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними та скасування рішення щодо безпідставного стягнення виплачених премій позивачу.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання уповноважених осіб відповідача провести перерахунок премій за окремі місяці 2012-2013 роки і виплатити наступні суми цих виплат: у 2012 році за такі місяці: вересень 251,39 грн, жовтень 251,36 грн, листопад 251,36 грн, грудень 168,35 грн; у 2013 році за такі місяці: січень 161,95 грн, лютий 264,41 грн, березень 161,95 грн, травень 729,57 грн, червень 729,43 грн, липень 729,43 грн, серпень 329,61 грн, вересень 429,20 грн, на суму всього 4458,01 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 2.15.1 Інструкції, преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення.

Преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів. Зменшення розміру премії, позбавлення її проводяться відповідно до положення про преміювання.

Виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення (пункти 2.15.2 - 2.15.4 Інструкції)

Відповідно до п. 2.15.5 Інструкції, виплата премій особам рядового і начальницького складу, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Згідно п. 2.15.6 Інструкції, премія не виплачується особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ: які звільняються зі служби за порушення дисципліни, за дискредитацію звання особи начальницького складу, через службову невідповідність або у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили в місяці звільнення; направленим за кордон для виконання обов`язків у складі миротворчих контингентів і миротворчого персоналу - за весь період перебування за кордоном, якщо інший порядок виплати не передбачений законодавством України.

Наказом відповідача від 13.02.2012 за № 56, затверджено Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ (далі Положення).

Відповідно до пунктів 2.1-3.2 вказаного Положення керівники структурних підрозділів Львівського державного університету внутрішніх справ здійснюють преміювання осіб рядового і начальницького складу у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення. Видатки на преміювання передбачаються кошторисом доходів та видатків загального та спеціального фонду на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ. За результатами роботи за місяць розмір премії визначається за такими показниками: виконання заходів, передбачених планами роботи УМВС України та відповідного структурного підрозділу; своєчасність та якість підготовки довідкових, аналітичних та інших матеріалів, що стосуються діяльності Львівського державного університету внутрішніх справ; виконавська дисципліна; службова дисципліна. Розмір премії визначається за показниками, зазначеними у підпункті 3.1 та залежно від особистого вкладу осіб рядового та начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ у загальні результати роботи.

Проаналізувавши положення Інструкції та Положення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що чіткого встановленого розміру преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ такі не містять. Виплата премій не має постійного характеру, а її розмір визначається в залежності від особистого вкладу працівника в загальний результат служби та в межах визначеного фонду преміювання.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що чинне, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавство не містило чіткого порядку розрахунку розміру премії (залежно від посади, вислуги років, спеціального звання, тощо), у свою чергу, премії виплачувалися за рішенням керівника щодо кожного окремого співробітника органу внутрішніх справ та виключно в межах фонду преміювання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач просить зобов`язати уповноважених осіб відповідача провести перерахунок премій за окремі місяці 2012-2013 років та виплатити їх.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, суд не може втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, щодо виплати премій, поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

З огляду на положення КАС України, щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції відповідача.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги, які стосуються зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премії за окремі місяці 2012-2013 років є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок одноразової вихідної допомоги, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням та основних видів грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (тут і надалі Закон № 2262-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 3 наказу МВС України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 31.12.2007 № 499 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, одноразова грошова допомога обраховується від місячного грошового забезпечення, яке включає в себе, зокрема і премії.

Однак, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премії, а тому позовна вимога щодо зобов`язання перерахувати позивачу одноразову вихідну допомогу, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням та визнання недійсним грошового атестату № 729 та довідки № 729 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її спричинення, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки, судом апеляційної інстанції, не встановлено за результатами розгляду цієї справи підстав для визнання прав позивача порушеними, а тому не має підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки оскаржуваний наказ від 18 червня 2014 року за № 370 о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування. У свою чергу, оскільки наказ є правомірним, відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу премії, та зобов`язання перерахувати одноразову вихідну допомогу, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням, основних видів грошового забезпечення, та визнання недійсними грошового атестату № 729 та довідки № 729 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення.

Крім цього, оскільки суд, за результатами розгляду цієї справи не знайшов підстав для визнання прав позивача порушеними, не має підстав на користь позивача стягувати моральну шкоду.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 809/2166/15 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 16.10.2020.