Справа № 640/15963/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з відшкодуванням моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до прокуратури Полтавської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - прокуратури Полтавської області щодо розгляду звернення від 31.10.2019 позивача, ОСОБА_1 протиправною;

зобов`язати суб`єкта владних повноважень - прокуратуру Полтавської області в строки, встановлені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» розглянути по суті звернення позивача від 31.10.2019 року щодо неефективності досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000025 від 8 січня 2013 року за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надійшло в прокуратуру Полтавської області із Генеральної прокуратури України (лист від 02.12.2019 року за № 04/2/5/-р-19, та прийняти повноважними особами, якими є: керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступник, рішення, вмотивовану постанову з урахуванням доводів позивача, викладених у зверненні від 31.10.2019 року, доручити здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження іншому органу до судового розслідування, про що повідомити заявника (позивача) у встановлений законом строк;

стягнути з розрахункового рахунку Державного казначейства України на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - прокуратури Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з січня 2019 року позивач звертався до органів прокуратури, а також до Президента України з приводу неефективності і необ`єктивності досудового розслідування по факту безвісного зникнення ОСОБА_2 та передачі кримінального провадження іншому органу досудового розслідування.

Позивач вказав, що всі його звернення не були розглянуті повноваженими особами відповідно до частини 5 статті 36 КПК України, якими у прокуратурі Полтавської області є керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступник, до компетенції яких віднесено прийняття рішення про передачу кримінального провадження іншому органу досудового розслідування у разі неефективного досудового розслідування.

На думку позивача, бездіяльність прокуратури Полтавської області полягає у не розгляді по суті звернення ОСОБА_1 від 31.10.2019 щодо неефективності досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, щодо неприйняття рішення про передачу кримінального провадження іншому органу досудового розслідування та припинення розгляду звернень з цього питання в прокуратурі Полтавської області в порушення вимог частини 3 статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а відтак наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності суб`єкта вданих повноважень щодо розгляду звернення протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з відшкодуванням моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, зі змісту позову вбачається, що позивач звернувся до суду в зв`язку визнанням бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Прокуратури Полтавської області щодо розгляду звернення від 31.10.2019 позивача, ОСОБА_1 протиправною та зобов`язанням суб`єкта владних повноважень - прокуратуру Полтавської області в строки, встановлені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» розглянути по суті звернення позивача від 31.10.2019 року щодо неефективності досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000025 від 8 січня 2013 року за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надійшло в прокуратуру Полтавської області із Генеральної прокуратури України (лист від 02.12.2019 року за № 04/2/5/-р-19, та прийняти повноважними особами, якими є: керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступник, рішення, вмотивовану постанову з урахуванням доводів позивача, викладених у зверненні від 31.10.2019 року, доручити здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження іншому органу до судового розслідування, про що повідомити заявника (позивача) у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи, зокрема, відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 1 ст. 19 КАС України, визначено справи у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Враховуючи предмет спору суд відмічає, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян».

Однак, статтею 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Разом з тим, порядок кримінального провадження на території України визначено Кримінальним процесуальним кодексом України (далі по тексту - КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення. Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому, захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність слідчих, органів досудового розслідування, прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності слідчих, органів досудового розслідування, прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, органи прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, зокрема й при вирішенні питань щодо підслідності у кримінальних провадженнях, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідна правова позиція наведена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18 та у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №640/447/20 (адміністративне провадження №К/9901/9639/20).

Згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, ч. 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч. 6 ст. 21 КАС України).

Враховуючи, що вимоги позивача стосуються зобов`язання прокуратури Полтавської області розглянути звернення ОСОБА_1 та прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, що виходять за межі відносин щодо розгляду скарг у порядку Закону України «Про звернення громадян», а отже останні підлягають розгляду у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а відтак наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області про визнання бездіяльності суб`єкта вданих повноважень щодо розгляду звернення протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з відшкодуванням моральної шкоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль