Справа № 520/10183/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.Справа № 520/10183/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Козуба О.І.

представника відповідача Шапошника С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.01.20 року по справі № 520/10183/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд :

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019р. № Ф-141621-17, видану Головним управлінням ДФС у Харківській області, про сплату ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 20 093,34 грн. станом на 30.04.2019р.;

- стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 всі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 01.07.2007 працює у Державному підприємстві "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" на умовах безстрокового трудового договору на посаді головного юрисконсульта. Роботодавець нараховує та сплачує єдиний внесок з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати. Таким чином, позивач не здійснювала професійної діяльності (зокрема адвокатської діяльності), не отримувала будь-яких доходів як самозайнята особа, а тому у контролюючого органу не було підстав для прийняття оскаржуваної вимоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019р. № Ф-141621-17, видану Головним управлінням ДФС у Харківській області, про сплату ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 20093,34 грн. станом на 30.04.2019.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Сума недоїмки не підлягає списанню (ч. 7 ст. 25). На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25).

Відповідач звертає увагу, що саме на підставі чого була сформована Вимога про сплату боргу, зазначаю відповідно до п. 3 розділу VI Наказу № 449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів надсилають платнику вимогу про сплату боргу, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно інформаційних даних ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському управлінні ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність - адвокат з 05.04.2011р.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 визначено вичерпний перелік платників єдиного внеску серед яких особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи,; які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльністьта отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон), адвокатська діяльність може здійснюватися, зокрема, фізичною особою індивідуальною.

Інформацію про організаційну форму адвокатської діяльності вноситься до Єдиного реєстру адвокатів України, ведення якого забезпечуються Радою адвокатів України. Адвокат який здійснює адвокатську діяльність їндавідуально є само зайнятою особою згідно зі ст. 13 Закону.

Відповідач зазначає. що фізичні особи які проводять незалежну діяльність, але не перебувають на обліку, або знято з обліку в органах ДФС, контролюючих орган здійснює аналіз інформації відповідних реєстрів, які оприлюднюються уповноваженими органами та вносяться в ITC «Податковий блок» відомості відповідних реєстрів про реєстрацію незалежної професійної діяльності,

Враховуючи дані з ITC «Податковий блок» платник податків перебуває на обліку у Харківському управлінні ГУ ДПС у Харківській області як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність 05.04.2011 р.

Беручи до уваги Закон України від 06.12.2016 № 1774 VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, які набувають чинності 01.01.2017 року, а саме: платниками ЄСВ відповідно до п. 4, 5 ч. 1, ст. 4 Закону № 2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які проводять незалежну професійну діяльність.

Інформація щодо зупинення/припинення чи анулювання згідно із законодавством свідоцтва про здійснення незалежної професійної діяльності № 1579, виданого 15.09.2008р. Харківською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатів на підставі рішення від 10.09.2008р. № 35, відсутня у контролюючого органу, що унеможливлює проведення контролюючим органом процедури зняття з обліку само зайнятої особи ОСОБА_1 .

Протягом 2017р. по квітень 2019р. єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування як особа яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_1 не сплачувався.

На думку відповідача, ним правомірно було сформовано вимогу від 15.05.2019 № ф- 141621-17 на загальну суму боргу платника єдиного внеску на 20 093,48 грн. та направлено засобами поштового зв`язку.

Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому серед іншого зазначив, що позивач є найманим працівником, єдиним доходом якого є заробітна плата на посаді головного юрисконсульта, яку він отримує у Державному підприємстві «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України».

Позивач зазначає, що відповідач обліковує позивача, як особу, яка проводить незалежну професійну діяльність з ознакою «платник не подав заяви про взяття на облік». Однак, згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі.

Позивач зауважує, що Реєстр не містить відомості про адвокатів, які фактично здійснюють адвокатську діяльність. За таких обставин, посилання відповідача на Єдиний реєстр адвокатів України, як на підставу для постановлення позивача на облік, є необгрунтованим та безпідставним, так як адвокатура не є державним органом, реєстр не є державним, а мета створення реєстру - виключно інформаційна.

Аналіз положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.11.2014р. № 1162, свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власного ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Позивач звертає увагу, що не отримує ніяких доходів від адвокатської діяльності, а його єдиним доходом є заробітна плата, як найманого працівника, у зв`язку з чим стягнення з позивача єдиного внеску за оскаржуваною у цій справі вимогою лише на тій підставі, що позивач має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо позивачем та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Позивач зауважує, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №35 від 10.09.2008 позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю, про що видано свідоцтво № 1579 від 15 вересня 2008.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Київського управління ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність - адвокат з 05.04.2011 року.

Судом встановлено, що 05 серпня 2019 року позивачем отримано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-141621-17 про сплату заборгованості з ЄСВ в сумі 20093,34 грн. станом на 30.04.2019.

Не погодившись із вищевказаною податковою вимогою позивач оскаржив її 14 серпня 2019 року до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 16.09.2019 №1924/6/99-00-08-06-01 залишено без розгляду скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Вважаючи вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено підстав для нарахування позивачеві єдиного внеску у розмірі 20 093,34, отже спірна вимога від 15.05.2019 № Ф-141621-17 підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п.41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VІ, згідно частин 2 та 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до п.п.2 п.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Так, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Вказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження №К/9901/51065/18, №К/9901/50934/18).

Колегія суддів зазначає, що пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень ст. 13 вказаного вище Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 19.04.2019 року нараховано сукупний дохід у сумі - 305 573,41 грн. З цього сукупного доходу проведено такі нарахування: ЄСВ - 67 226,21 грн., ПДФО - 55 003,21 грн., військовий збір - 4 583,65 грн., що підтверджено копією довідки, виданої Державного підприємства "Дослідне господарство "Куиузівка" Інсттуту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України № 29 від 12.08.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача та матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснювала з 01.01.2017 по 19.04.2019 р.р., незалежну професійну діяльність, та отримувала дохід від такої діяльності.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.01.2017 по 19.04.2019 року позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у позивача, як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Відсутність у позивача доходу від здійснення адвокатської діяльності за період з 01.01.2017 по 19.04.2019року відображена позивачем у податковому звіті.

Крім того, єдиний внесок за ОСОБА_1 в період 01.01.2017 по 19.04.2019 року було сплачено роботодавцем останнього Державним підприємством "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України", що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 01.01.2017 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, в силу п.5 ч.1 ст.4 цього Закону необхідною ознакою самозайнятої особи як платника єдиного внеску є отримання доходу від провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, між нормами п.5 ч.1 ст.4 та п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 наявна певна колізія.

Згідно з пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Колегія суддів, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відтак, з огляду на норми Закону № 2464-VІ у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування за період з 01.01.2017 по 19.04.2019 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20 093,34 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.11.2018 по справі № 820/1538/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено, що в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 нарахований єдиний соціальний внесок, як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) за 2018 рік: 02.05.2018 р. нараховано за 2017 рік в розмірі 8 448 грн., 19.04.2018 р. - 2 457,18 грн. - за 1 квартал 2018 р., 19.07.2018 р. - 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 р., 21.10.2018 р. - 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 р., 21.01.2019 р. - 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 р., 19.04.2019 р. - 2 754,18 грн. за 1 квартал 2019 р. Станом на 31.05.2019 р. сума боргу з єдиного внеску склала 20 093,34 грн., на яку 15.05.2019 відповідачем було винесено вимогу № Ф-141621-17.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для нарахування позивачеві єдиного внеску у розмірі 20 093,34, отже спірна вимога від 15.05.2019 № Ф-141621-17 підлягає скасуванню.

Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірної вимоги від 15.05.2019 № Ф-141621-17 суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківскього окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 520/10183/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 520/10183/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 15.10.2020 року