Справа № 140/11736/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/11736/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Шепталової О.П.,

представника позивача Ольховського М.В.,

представника відповідача Чіпака Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 15.07.2020 № 346-4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась в суд з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради (відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.08.2020 на її адресу надійшов лист Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради №25-15/334 від 16.07.2020, яким позивача повідомлено, що 15.07.2020 виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення про демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди (кіоск) ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 (біля АС№1).

В оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4, зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом 5 днів з дня ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду (кіоск), що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 (біля АС №1) та відновити благоустрій.

У разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної варти міської варти демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб і метод та забезпечити відновлення порушеного благоустрою території після проведення демонтажу.

Вважає рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)» протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона є власником об`єкта нерухомого майна - кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та має усі правовстановлюючі документи на вказане майно.

Зазначає, що 19.09.2014 нею на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було набуто у власність об`єкт нерухомого майна, а саме кіоск № НОМЕР_1 , загальною площею 11,2 кв.м., що розташований на території автостанції № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом було здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 19.09.2014. З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, вже багато років здійснює в установленому порядку торгівлю.

З огляду на зазначені обставини, вважає безпідставним та необгрунтованим твердження відповідача про те, що вказаний в рішенні кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є самовільно встановленою тимчасовою спорудою. Крім того, вказані нормативно-правові акти, на які посилається в оскаржуваному рішенні відповідач, регулюють порядок встановлення тимчасових споруд, а не знесення об`єктів нерухомого майна, на які в установленому законом порядку зареєстровано право власності.

Посилаючись на викладене, просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Ухвалою суду від 11.08.2020 задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Зупинено дію рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1) та заборонено до набрання рішенням суду законної сили виконавчому комітету Луцької міської ради, його структурним підрозділам та виконавчим органам, в тому числі, але не виключно - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради вживати будь-які заходи, спрямовані на демонтаж кіоску, що розташований на АДРЕСА_1 (біля АС№1), що вказаний в рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 вирішено судовий розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (за участю) сторін (а.с. 66).

У відзиві на позов від 15.09.2020 № 44958/20 відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 02.07.2020 інспекторами департаменту здійснено перевірку правовстановлюючих документів на розміщення вищевказаного кіоску на АДРЕСА_1 (біля АС №1), та виявлено факт відсутності об`єкту приватної форми власності на який у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є відповідні документи. Проте, на АДРЕСА_1 (біля АС №1) продовжує функціонувати об`єкт без належних правовстановлюючих та дозвільних документів та без наявного паспорту прив`язки тимчасової споруди, що є порушеннями Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. На незаконно встановленому об`єкті без відповідних дозвільних документів розміщено наклейки про демонтаж конструкції. Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підприємець ОСОБА_1 володіє нерухомим майном, а саме книжковим кіоском на АДРЕСА_1 загальною площею 11,2 кв.м.

21.01.2020 підприємець ОСОБА_1 самовільно встановила ще одну нову тимчасову споруду зеленого кольору на АДРЕСА_1 біля автостанції №1 загальною площею 17,5 кв.м. Згодом, своє нерухоме майно (кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 11,2 кв.м.) підприємець ОСОБА_1 демонтувала.

Таким чином, на сьогоднішній день на АДРЕСА_1 знаходиться самовільно розміщена підприємцем ОСОБА_1 тимчасова споруда площею 17,5 кв.м., на яку відсутні правовстановчі та дозвільні документи.

Отже, тимчасова споруда (кіоск) на АДРЕСА_1 ( біля АС №1) встановлена без правовстановлюючих документів, без проектно-дозвільної документації, з порушеннями Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а саме відсутністю паспорту прив`язки тимчасової споруди, а тому вказана тимчасова споруда (кіоск) підлягає демонтажу.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 21.09.2020 № 46211/20, позивач вказує на те, що відзив позивача є необгрунтованим, голослівним та не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, вже багато років нею здійснюється в установленому порядку торгівля. У зв`язку з експлуатацією кіоска з 2007 року та фізичним зносом конструкцій, з метою покращення якісних характеристик об`єкта нерухомого майна, позивачем було проведено його ремонт без будь-якого переміщення (знесення), а саме: встановлені нові металопластикові двері та вікна, влаштовано нову підлогу, оздоблення всередині приміщення, утеплено зовні та фасад металевими панелями, проведені інші роботи, які не потребують отримання дозвільних документів.

Разом з тим, 21.01.2020 та 13.07.2020 інспекторами Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було складено протоколи про адміністративне правопорушення, відповідно до яких, на думку інспекторів, позивач встановила тимчасову споруду без дозвільних документів на території загального користування АДРЕСА_2 , що є порушенням ст. 152 КУпАП.

Однак, постановами №05/05/20 та №30/30/20 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Липинської сільської ради Луцького району Волинської області від 17.02.2020 та від 27.07.2020 відповідно провадження в адміністративних справах було закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, твердження відповідача про факт відсутності належного їй об`єкта нерухомого майна, на який було зареєстровано право власності, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Звертає увагу на те, що зазначені відповідачем обставини, не вказані в оскаржуваному рішенні та не були підставою для його прийняття. Окрім того, виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України буде припинення права власності на майно, що є порушенням ст.41 Конституції України згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений власності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів та підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2014 позивачем на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було набуто у власність об`єкт нерухомого майна, а саме книжковий кіоск № НОМЕР_1 , що розташований на території автостанції №1 по АДРЕСА_1 загальною площею 11,2 кв.м. (а.с. 4).

19.09.2014 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 27030269 (а.с. 5 ).

Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на нерухоме майно (а.с.6-19).

07.10.2016 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 », зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на АДРЕСА_1 (кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території автостанції №1) та відновити благоустрій.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2016 (справа №161/13414/16-а), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017, задоволено позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » (а.с. 21-25)

Водночас, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2018 відмовлено в позові виконавчого комітету Луцької міської ради, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та скасування запису про реєстрацію об`єкта нерухомого майна та відновлення попереднього стану земельної ділянки (а.с.27-29).

21.01.2020 інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 встановила тимчасову споруду без дозвільних документів на території загального користування АДРЕСА_2 , що є порушенням ст. 152 КУпАП.

Постановою №05/05/20 Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Липинської сільської ради Луцького району Волинської області від 17.02.2020 провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.33).

13.07.2020 інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було складено протокол №000931 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, ОСОБА_1 встановила тимчасову споруду без дозвільних документів на території загального користування АДРЕСА_2 , що є порушенням ст. 152 КУпАП, тобто порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених та п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька.

Постановою №30/30/20 Адміністративнрї комісії при виконавчому комітеті Липинської сільської ради Луцького району Волинської області від 27.07.2020, провадження в адміністративній справі було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с. 34).

17.07.2020 директором Департаменту муніципальної варти Луцького міської ради направлений лист позивачу за вих. № 27-15/334, яким її повідомлено, що 15.07.2020 виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення про демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди (кіоск) ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 (біля АС№1) (а.с. 35)

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)», зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом 5 днів з дня ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду (кіоск), що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 (біля АС №1) та відновити благоустрій.

Доручено департаменту муніципальної варти міської ради довести рішення до відома фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 протягом трьох днів з дати ухвалення цього рішення. У разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної варти міської варти демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб і метод та забезпечити відновлення порушеного благоустрою території після проведення демонтажу (а.с. 36)

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)», позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з пунктом 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)», зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом 5 днів з дня ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду (кіоск), що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 (біля АС №1) та відновити благоустрій.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що кіоск ОСОБА_1 є тимчасовою спорудою, що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_1 (біля АС №1) з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема договору дарування від 19.09.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету, власником кіоску є позивач ОСОБА_1 .

Враховуючи наявність нотаріально посвідченого договору дарування від 19.09.2014 та реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014, суд вважає, що у позивача наявний належний правовстановлюючий документ про право приватної власності на спірний кіоск, який набутий в порядку та спосіб передбачений законом.

Відповідачу, на момент прийняття оскаржуваного рішення, було відомо про наявність у позивача правовстановлюючих документів на кіоск, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі раніше брали участь у судових засіданнях з підстав аналогічних як у даному позові.

Крім того, судом враховано, що 16.03.2018 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, відмовлено в позові виконавчого комітету Луцької міської ради, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та скасування запису про реєстрацію об`єкта нерухомого майна та відновлення попереднього стану земельної ділянки. Згідно з ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 встановлено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на книжковий кіоск АДРЕСА_3 (біля АС№1), виготовлений Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», згідно якого в розділі «Технічна характеристика конструктивних елементів», вказано наявність бетонного фундаменту на якому збудовано кіоск (а.с. 7-19).

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи наявність в будівлі кіоску фундаменту та реєстрації його, як об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності, він не є тимчасовою спорудою в розумінні пункту 1.3 вищезазначеного порядку.

За таких обставин суд зауважує, що Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, Правила благоустрою м. Луцька, затверджені рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2, які вказані в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету, не поширюються на демонтаж об`єктів нерухомого майна, які до того ж зареєстровані в установленому законом порядку.

Разом з тим, суд погоджується з твердженням представника позивача, що виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі книжкового кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у позивача.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічні приписи містяться в ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи владних повноважень, їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та іншими законами.

Повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до пп. 7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З положень вказаних вище норм вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

Тим більше у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України саме суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Відтак, у виконавчого комітету Луцької міської ради не було правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення та доручення муніципальній поліції міської ради демонтувати тимчасову споруду (кіоск), що розташована на АДРЕСА_1 (біля АС №1).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1)» ухвалено з порушенням закону та прав позивача, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача з приводу того, що 21.01.2020 підприємець ОСОБА_1 самовільно встановила нову тимчасову споруду зеленого кольору на АДРЕСА_4 загальною площею 17,5 кв.м., на яку відсутні правовстановлюючі та дозвільні документи з огляду на наступне.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Представник відповідача стверджуючи, що ОСОБА_1 самовільно встановила нову тимчасову споруду на АДРЕСА_1 біля автостанції №1 загальною площею 17,5 кв.м., на яку відсутні правовстановлюючі документи, не надав жодного доказу на підтвердження своїх слів. Заміри кіоску на АДРЕСА_1 біля автостанції №1 відносно площі (якщо такі проводились) не зафіксовані документально як і не доведений факт, що кіоск належний позивачу був знесений, а на його місці встановлений новий.

Окрім того, суд звертає увагу, що зазначені відповідачем обставини у відзиві на позов (встановлення позивачем нової тимчасової споруди на АДРЕСА_1 загальною площею 17,5 кв.м., на яку відсутні правовстановлюючі документи), не вказані в оскаржуваному рішенні та не були підставою для його прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вимоги значеної правової норми, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є підставними, обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.07.2020 №346-4 Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (біля АС №1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Луцької міської ради (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19, ).

Повний текст рішення складений 13 жовтня 2020 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук