Справа № 140/6039/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/6039/20 пров. № А/857/9172/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кушнерика М.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 25 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки у Волинській області (далі УСБУ) щодо невиплати індексації грошового забезпечення у період: з серпня 2010 року по грудень 2010 року включно; з травня 2011 року по серпень 2011 року включно та жовтень 2011 включно; з квітня 2012 року по грудень 2012 року включно; з січня 2013 року по грудень 2013 року включно; з січня 2014 року по грудень 2014 року включно; з січня 2015 року по грудень 2015 року включно; з січня 2016 року по грудень 2016 року включно; з січня 2017 року по грудень 2017 року включно; з січня 2018 року по грудень 2018 року включно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказані періоди.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі № 140/6039/20 вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УСБУ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки судом встановлено, що при невиплаті індексації заробітної плати за вказаний період відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації спірного грошового забезпечення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в межах фінансового ресурсу виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям за період з січня 2014 року по лютий 2018 року у відповідача не було. Щодо зобов`язання УСБУ нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по грудень 2018 року, то індексація грошових доходів населення за вказаний період не нараховувалась і не виплачувалась, оскільки величину індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, а отже немає підстав для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення і для позивача.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 20 травня 1994 року по 31 січня 2020 року проходив військову службу на офіцерських посадах в підрозділах Служби безпеки України та знаходився на всіх видах забезпечення в УСБУ, які передбачені законодавством для військовослужбовців.

Відповідно до витягу з наказу начальника УСБУ № 28-ОС/дск від 28 січня 2020 року підполковника ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом СБУ від 11 січня 2020 року № 22-ОС/дск за підпунктом «а» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Служби Безпеки України, з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу.

На звернення ОСОБА_1 із заявою до УСБУ щодо інформування про фактичний стан нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2010 року по 31 січня 2020 року відповідач листом від 13 березня 2020 року № 54/16-798 повідомив позивача про те, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась у період: з серпня 2010 року по грудень 2010 року включно; з травня 2011 року по серпень 2011 року включно та жовтень 2011 включно; з квітня 2012 року по грудень 2012 року включно; з січня 2013 року по грудень 2013 року включно; з січня 2014 року по грудень 2014 року включно; з січня 2015 року по грудень 2015 року включно; з січня 2016 року по грудень 2016 року включно; з січня 2017 року по грудень 2017 року включно; з січня 2018 року по грудень 2018 року включно у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Не погоджуючись із ненарахуванням індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).

Частинами 1-2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

На підставі аналізу наведених положень законодавства апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-XII для проведення індексації, а зазначає лише про відсутність у межах коштів УСБУ, передбачених на виплату грошового забезпечення, можливості виплати індексації його грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи УСБУ про те, що у 2014 - 2018 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)

З аналізу приписів Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання УСБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2018 року, як вірно вирішено судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу УСБУ слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі № 140/6039/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді М. П. Кушнерик
Т. І. Шинкар