Справа № 640/17286/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -Ніколенко Анастасії Валеріївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича, третя особа: Акціонерне товариство "ОТП Банк" про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича, третя особа Акціонерне товариство "ОТП Банк", в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 204 629, 06 грн. прийняту в межах виконавчого провадження №60272110.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що не погоджується з доводами та позовними вимогами, викладеними в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 ВП №60272110 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №194, виданого 11.07.2019 про стягнення квартири, загальною площею 99, 60 кв.м., житловою площею 46, 40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з постановою про відкриття провадження, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним Андрієм Миколайовичем прийнято постанову від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 204 629, 06 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою постановою приватного виконавця від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди, звернувся до суду з даним позовом.

На думку позивача, постанова від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди винесена передчасно, оскільки така постанова є окремим видом виконавчого документа, і відповідно, може бути виконана примусово в окремому виконавчому провадженні та має бути винесена не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича від 11.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 204 629, 06, прийняту в межах виконавчого провадження №60272110

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження №60272110, станом на час звернення до суду з даним позовом, перебувало на виконанні та не було закінченим, що виключало можливість відповідачеві керуватись статтею 40 Закону №1404-VIII при винесенні постанови від 11.10.2019 ВП №60272110 про стягнення з боржника основної винагороди та виводити таку постанову в окреме виконавче провадження.

Крім того, з аналізу наведених норм можна дійти висновку, що виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження одночасно з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 11.10.2019 у ВП №60272110, відповідач керувався приписами статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", тобто діяв правомірно.

Так, в даному випадку, мало місце виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2019 №194 про стягнення квартири, загальною площею 99, 60 кв.м., житловою площею 46,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Хорива, б.39-41, кв. 44.

Отже, основна винагорода приватного виконавця у виконавчому провадженні №60272110 повинна встановлюватися у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, як це відображено в частині другій статті 27 Закону №1404-VIII.

Статтею 31 Закону №1403-VІІІ визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз`яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до оскаржуваної постанови, відповідачем здійснено лише розрахунок основної винагороди від суми стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 11.07.2019 №194, а у разі здійснення приватним виконавцем фактичного стягнення заборгованості, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до стягнутого боргу.

Так, приватним виконавцем 11.10.2019 винесено постанову про стягнення із ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 204629, 06 грн. одночасно з постановою від 11.10.2019 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса від 11.07.2019 №194.

Приватний виконавець, здійснюючи у постанові від 11.10.2019 розрахунок основної винагороди, яка підлягає стягненню з боржника у виконавчому провадженні №60272110 визначив суму такої винагороди в розмірі 10% від основної суми заборгованості (стягнення), вказавши, що сума боргу згідно виконавчого документа складає 2 046 290, 63 грн.

З виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2019 №194 вбачається, що сума стягнення від реалізації квартири становила 81 163 (вісімдесят одна тисяча сто шістдесят три) долари Сполучених Штатів Америки 36 центів та 41 555, 64 грн (сорок одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень шістдесят чотири копійки).

Станом на момент відкриття виконавчого провадження № 60272110 (09.10.2019), курс долара НБУ у відношенні до гривні становив 1 дол. : 24,7 грн., а враховуючи що сума стягнення у доларах становила 81 163 (вісімдесят одна тисяча сто шістдесят три) долари, а витрати, понесені АТ "ОТП Банк" за вчинення виконавчого напису становили 41 555, 64 грн (81 163, 00 * 24,7 + 41 555, 64 грн = 2 046 290, 63).

Наведене свідчить про те, що відповідачем було правильного обраховано розмір основної винагороди, який підлягав стягненню з боржника, оскільки 10% від загальної суми стягнення (2 046 290, 63 грн) становить саме 204 629, 06 грн., що і було вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -Ніколенко Анастасії Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2020.