Справа № 487/3554/20
Суддя: Нікітін Д. Г.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/3554/20
Провадження № 2-а/487/110/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді -Нікітіна Д.Г.,
при секретарі - Горта О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якій просив скасувати постанову серії ЕАМ № 2620528 від 02.06.2020 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.06.2020 приблизно о 02.20 я рухався на автомобілі по пр. Жовтневому від вул. Авангардної до вул. Південної. Був зупинений нарядом патрульної поліції державний номерний знак авто НОМЕР_1 . Відразу почав відеофіксацію. В екіпажі знаходилися інспектора Довгий К.М. і ОСОБА_2 . Інспектори назвали причиною зупинки непрацюючу праву фару, на уточнююче запитання «права це яка» інспектори відразу почали поводити себе по-хамськи і зухвало відповіли «це не ліва». Після повторного уточнення, водійська або пасажирська, мені відповіли що пасажирська, зажадали що б я пред`явив посвідчення і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На нагадування про те що протитуманні фари прирівняні до фар ближнього світла не відреагували. А з огляду на нічний час і погану видимість передні протитуманні фари у мене були ввімкнені. Так само в цей момент я надав своє водійське посвідчення. Після цього інспектор ОСОБА_3 повідомив мені що технічна несправність правої фари, є причиною зупинки, але за неї не можна вас притягнути до адміністративної відповідальності, але причиною перевірити документи є. Іспектор наказав пред`явити водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію та страховий поліс. На що позивач відповів, що позначене інспекторами не є причиною перевірки документів, тим більше страхового поліса. І що вони явно брешуть. Інспектори почали аргументувати свою позицію ст. 53 ЗУ "Про обов`язкове страхування". Позивач попросив ознайомити його з цією статтею, це було проігноровано, а інспектор Цветков А.В. дивлячись в телефон виголосив дивний текст який відрізняється від Ст. 53 ЗУ "Про обов`язкове страхування". Позивач неодноразово прохав інспектора Цветкова А.В. ознайомити з доказами. З доказами інспектор ознайомити не зміг і заявив що в «Наявний базах МТСБУ та в руках по страхового поліса ВІН НЕ бачить». Після інспектор знову намагався ознайомити з вмістом свого телефону і пішов до свого службового автомобіля. Рівно через 30 секунд до нього підійшов інспектор ОСОБА_3 з винесеною постановою. Яку він виніс заздалегідь, без участі позивача, перебуваючи в своєму автомобілі, грубо порушивши його права. Яким чином були отримані особисті дані, використані при складанні постанови, позивачу невідомо. Про час винесення постанови він відразу запитав інспектора Довгого К.М, він зачитав час винесення, позивач попросив його уточнити, чи правильно він зрозумів що постанова була виписана три хвилини тому, на що він відповів що абсолютно вірно. На підставі викладеного просив позовну заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 30.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

У встановлений в ухвалі строк, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано жодного підтвердження, що спростовує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеофіксацію, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час патрулювання 02.06.2020 року інспектором роти № 1 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Довгим Костянтином Миколайовичем, разом з напарником, було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій керуючи транспортним засобом Renault Scenic з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який у темний час доби рухався з непрацюючою лампою правої фари в режимі ближнього світла. Після чого інспектором було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію".

Інспектор Довгий К.М., підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на зазначений транспортний засіб водій не надав для перевірки з причини його відсутності.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.1 г) та 31.4.3 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП на підставі ст. 36 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Після чого водію було вичерпно роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КУпАП України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1-2 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Частина 4 ст. 258 КУпАП зазначає, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу.

Таким чином, співробітниками Управління патрульної поліції Миколаївської області правомірно було винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що працівник поліції склав постанову незаконно та він вважає її та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил дорожнього руху не порушував Однак твердження позивача спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306(із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1.Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9.Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт порушення п. 2.1 г) та 31.4.3 а) ПДР України ОСОБА_1 02.06.2020 року доведений представленим відеозаписом.

Зважаючи на викладене, посилання ОСОБА_1 на його невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, є безпідставними. Інші обґрунтування позовних вимог не спростовують доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення.

Щодо повного всебічного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи. Згідно з ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, тому суд вважає, що стягнення було накладено правомірно.

Вимога позивача щодо закриття провадження у справі не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у ст. 221-222 КпАП.

Згідно приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 1 ст.126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КпАП).

Відповідно до частини 1 ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме таку правову позицію висловив Верховний суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ЕАМ №2620528 від 02.06.2020 року, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення, доказів, які б спростували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 159, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Г. Нікітін