Справа № 398/2578/20
Суддя: Крімченко С. А.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/2578/20
Провадження №: 2-а/398/90/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" жовтня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Крімченко С.А.,

з участю секретаря судового засідання Кулікової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4-го батальйону 6-ї роти УПП в м.Києві лейтенанта поліції Шулежка Євгенія Степановича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 4-го батальйону 6-ї роти УПП в м.Києві лейтенанта поліції Шулежка Євгенія Степановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.07.2020 року, серія ЕАМ №2884907. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаною постановою його, позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови він, позивач, 27.07.2020 року о 17год. 44 хв., керуючи автомобілем «MITSUBISHI Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №3 по вул.Народного Ополчення у м.Києві, здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маршрутних транспортних засобів.Вважає, що вказана постанова є незаконною та безпідставною, а висновок про його вину у порушенні правил дорожнього руху є передчасним.

Зазначив,що 27.07.2020 року він рухався по вул.Народного Ополчення у м.Києві та побачив у дзеркало заднього виду машину патрульної поліції, яка їхала за ним на відстані близько 200 метрів. Коли на автомобілі патрульної поліції ввімкнулись проблискові маячки червоного та синього кольору, він , зрозумівши, що зобов`язаний виконати вимоги п.3.2 ПДР України та надати дорогу автомобілю із спеціальним сигналом, взяв вправо за здійснив зупинку свого транспортного засобу.

Після чого машина патрульної поліції зупинилась поряд з його автомобілем та до нього підійшов працівник поліції, який повідомив, що він порушив ПДР України, оскільки перетнув смугу руху для маршрутних транспортних засобів. Він, позивач, в свою чергу пояснив інспектору, що виконував вимоги п.3.2 ПДР України, відповідно до якого у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім та червоним або лише червоним проблисковим маячком водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини(на правому узбіччі) На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку. Більш того, як зазначено в п.17.2 ПДР України, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. В таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правої проїзної частини.

Враховуючи викладене, вважає, що він діяв у відповідності із ПДР України: здійснив зупинку на спеціальному місця майданчику, перетинаючи смугу маршрутного транспортного засобу в місці, що відокремлено переривчастою лінією, оскільки повинен був виконати вимогу п.3.2 ПДР України.

На його, позивача, вимогу надати докази вчинення вказаного порушення, інспектор лише склав оскаржувану постанову та повернув йому його документи.

Крім того, з приводу вимушеного перетину смуги маршрутного транспорту, він пояснив інспектору, що в даному випадку його дії підпадають під визначення крайньої необхідності, оскільки зупинка була вимушеною, щоб не створювати перешкоди руху маршрутного транспортного засобу, а згідно ст.18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, він зупинився на спеціально виділеному для зупинок автомісці майданчику, який видно на відеозаписі, копію якого він долучає до матеріалів позову. При цьому вказана подія відбулась за адресою: м.Київ, вул.Народного ополчення біля будинку №5а, а не біля будинку №3, як зазначено в оскаржуваній постанові.

Поліцейським не доведено його вину, не надано жодних доказів вчинення вказаного в постанові правопорушення, а також не надано йому, позивачу, можливості скористатись правовою допомогою, що є порушенням його прав як громадянина.

Ухвалою суду від 12.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.09.2020 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

01.09.2020 року від представника відповідача Бенди Є.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що викладені в позовній заяві твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Так, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 27.07.2020 року серія ЕАМ №2884907 позивач 27.07.2020 року о 17год. 44 хв., керуючи автомобілем MITSUBISHI Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Народного Ополчення в м.Києві, біля будинку №3, здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маршрутних транспортних засобів, в зоні дії дорожнього знаку 5.8 або 5.11 ПДР України. При цьому, позивачем не заперечується вказаний факт зупинки, натомість останній посилається на нібито відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Враховуючи, що п.17.1 ПДР України заборонено саме зупинку (крім маршрутних транспортних засобів та таксі), вина позивача встановлена його ж поясненнями та є доведеною в повному обсязі. Крім того, інспектор особисто був свідком вчинення позивачем вказаного в оскаржуваній постанові правопорушення.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт порушення ним правил дорожнього руху в стані крайньої необхідності та свідчив про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.1.10 ПДР України вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 9.11 цих Правил: ввімкнути аварійну світлову сигналізацію, разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними.

Позивачем вказаних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху вжито не було.

Крім того, представник відповідача у своєму відзиві посилався на те, що позивачем не доплачено суму судового збору за подання адміністративного позову, мотивуючи тим, що відповідно до пп.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840грн. 80 коп.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 року (справа №543/775/17) відступила від висновків Верховного Суду викладених у постанові від 13.12.2016 року (провадження №21-1410а16) та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, позивачу за подання вказаного позову необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 420,40 грн., що останнім і було зроблено та на підтвердження до позову долучено квитанцію про сплату судового збору.

В судове засідання сторони не з`явились, про час і дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі причини неявки не повідомили.

Суд, дослідивши докази по справі дійшов наступних висновків.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 27.07.2020 року інспектором 4-го батальйону 6-ї роти УПП в м.Києві лейтенантом поліції Шулежком Є.С. була винесена постанова відносно позивача в якій зазначено, що 27.07.2020 року о 17год. 44 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MITSUBISHI Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №3 по вул.Народного Ополчення у м.Києві, здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушила п.17.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.5).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозиція ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 17.1 Правил дорожнього руху, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів крім таксі на цій смузі.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення 17.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.122 КУпАП, не надано відео правопорушення, процедуру складання оскаржуваної постанови, роз`яснення прав особи, яка притягається до відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Представник відповідача у відзиві на позов посилається на те, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку №5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Разом з тим, як свідчить оскаржувана постанова, копію якої долучено до матеріалів справи, вона містить п.7 «До постанови додаються», в якому особа, яка склала постанову, має зазначити інформацію про наявність або відсутність здійснення відео або фото фіксації правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні вказаних в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, відповідачем не було надано суду.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

За таких обставин суд не може зробити висновок «поза розумним сумнівом» про наявність події, з якою пов`язане притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вищенаведеного також неможливо перекладення на позивача обов`язку доведення відсутності правопорушення, оскільки це було б порушенням презумпції невинуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, оскільки належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення відповідачі суду не надали.

Суд не може прийняти як доказ долучений позивачем до адміністративного позову відеозапис, оскільки він не містить дати та часу, коли його було зроблено, але при цьому, з запису зрозуміло, що він зроблений не під час зупинки транспортного засобу позивача та складення оскаржуваної постанови, так як ні автомобіля позивача , ні автомобіля працівників поліції на запису немає, як немає і самих учасників вказаної події.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 122 КУпАП, ст. ст.6,8,9,72,77,139,242,243-246,286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4-го батальйону 6-ї роти УПП в м.Києві лейтенанта поліції Шулежка Євгенія Степановича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2884907 від 27.07.2020 за ч. 3 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

інспектор 4-го батальйону 6-ї роти УПП в м.Києві лейтенант поліції Шулежко Євгеній Степанович, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного Ополчення,9;

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Федора Ернста,3.

Суддя