Справа № 418/3136/20
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/3136/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2020 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І,

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прийма Романа Сергійовича до начальника відділення-начальника зв`язку відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В Банних лейтенанта Скорика Андрія Сергійовича про скасування постанови СхРУ №067176 від 01.08.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Прйиа Р.С. з адміністративним позовом у якому просить поновити строк звернення до суду із позовом про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення. визнати постанову СхРУ №067176 від 01.08.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, відносно позивача ОСОБА_1 протиправною та скасувати її,а провадження по справі закрити.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2020 року постановою СхРУ №067176 начальник відділення-начальник зв`язку відділу прикордонної служби «Мілове» ім.. В. Банних лейтенант Скорик А.С. було визнано позивача ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірів 1700 гривень Він вважає,що дії відповідача є безпідставними а постанова миає бути скасованою з наступних підстав.

У відповідності до постанови від 01.08.2020 року о 07 годині під час прикордонного контролю в пункту пропуску «МіловЕ2 прикордонним нарядом «Перевірка документів» під час здійснення прикордонного контролю було виявлено громадянку України, щол 31 липня 2020т року через недіючий пункт пропуску незаконно перетнула Державного кордону України, чим порушила вимогу порядку в`їзду осіб,переміщення товарів на тимчасово окуповану територію у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №8154 чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-2 КУпАП. Однак з правопорушенням позивач не згодна у зазначеній постанові про визнання її винною та те,що вона пояснила та каяття у скоєнні правопорушення не відповідає дійсності. Відповідач при складанні оде5ржуваної постанови та перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення права її не роз`яснював, зміст постанови не проголошував а лише права були роз`ясненні вже після накладання адміністративного стягнення, що також не відповідає вимогам Закону. Не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не взяті до уваги її дійсні пояснення, а також не з`ясовані інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Розгляд справи проведений на місці, без підготовки та наданні її часу для звернення за правовою допомогою, подання документів які характеризують її особу інші докази по справі, що порушувало її право. В наслідок чого при винесенні постанови не було врахованого характер вчиненого правопорушення при призначені адміністративного стягнення, зміст постанови після розгляду справи її не оголошувався. В постанові не наведені докази підтвердження її вини у вчиненні адміністративного правопорушення в обґрунтування яких особа яка складала постанову дійшла до висновку про її винуватість, в резолютивній частині постанови де повинно бути повністю зазначено прізвище,ім`я та по батькові особи яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено лише прізвище та ініціали особи, тобто в порушення чинного законодавства України було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено не законно постанову про накладання адміністративного правопорушення . Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не містить посилання на належні та допустимі докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації, через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску а тому підлягає скасуванню. Крім того постановою зазначено, що у разі несплати позивачем штрафу у 15 денний строк на підставі ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців або осіб без громадянства» підстави для заборону в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, що буде заборонено в`їзд в Україну, що в загалі суперечить конституції України та порушує права громадянина України у даному випадку позивача про якого відповідач у спірній постанові сам зазначає паспортні дані громадянина України.

Позивач отримала постанову після незаконного складання її відносно неї і одразу направилася зі своїм сином за запорошенням до м. Київ для проходження реєстрації з метою вступу до київського національного університету будівництва та архітектури, на потязі з м. Слов`янська, тому з поважних причин не мала змоги звернутися до суду який знаходиться у Луганській області для оскарження постанови про накладання адміністративного правопорушення. Лише звернувшись за правовою допомогою, змогла звернутися до суду через законного представника з позовом про визнання постанови незаконною, тому з поважної причини було пропущено строк звернення д суду за оскарженням спірної постанови від 01.08.2020 року.

Під час підготовки справи до судового засідання у якості співвідповідача ухвалою суду від 22 вересня 2020 року було залучено Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгена Пікуса.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась передавши свої повноваження для ведення справи своєму адвокату .

Представник позивача адвокат Прийма Р.С. до суду не з`явився однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутністю позовні вимоги підтримує цілком

Відповідач начальник відділення-начальник зв`язку відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенант Скорик А.С. до судового засідання не з`явився, однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомив яку слід вважати неповажною.

Відзиву з запереченнями проти адміністративного позову не надав.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив яку слід вважати неповажною. Відзиву з запереченнями проти адміністративного позову не надав.

Дослідивши матеріли справи а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення СхРУ №067176 від 01 серпня 2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_1 , картку фізичної особи-платника податків, самий адміністративний позов представника позивача Прийма Р.С., свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посадочний документ на залізничний потяг з м. Слов`янська до м. Київ, запрошення для реєстрації до Київського національного університету будівництва та архітектури,слід прийти до думки про можливе часткове задоволення позовних вимог, оскільки:

Відповідно до ст. 289. КУпАП «Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.»

Як слід з ч.1,ч.3 ст.121 КАС України «Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк . Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.»

Суд визнає причину пропуску несвоєчасного подання адміністративного позову представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Прийма Р.С. поважним, оскільки у позивача ОСОБА_1 була поважна причина несвоєчасно звернутися до суду з адміністративним позовом на постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності вона разом з сином знаходилась довгий час у м. Києві де її син приймав участь у творчому конкурсі та вступних іспитах які розпочалися 01.08.2020 року у Київському національному університету будівництва та архітектури і не змогла своєчасно звернутися до суд з адміністративним позовом .

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч. 1ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається».

Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013 року № 898, інспектор мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається з позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прийма Р.С. не погодившись з постановою про накладання на неї стягнення її оспарює , вказавши на те, що постанова містить недостовірну інформацію вона не визнає щирого каяття та не була згодна з порушеннями які вказані у постанові відносно неї. Вказала на те, що її не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою а сам зміст постанови не проголошувався не взяті до уваги її пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Немає у постанові посилань на належні та допустимі докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово - непрацюючий пункт пропуску. Крім того в резолютивній частині постанови вказано лише прізвище з ініціалами, що є недопустимим під час притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Оскільки позивач визнає, про те, що постанова складена відносно неї де зазначено у вступної та описової частині постанови її прізвище,ім`я та по батькові то суд повинен вирішувати позовні вимоги саме до цієї особи, взяв до уваги її позовні вимоги від яких вона не відмовилась встановивши, що притягнуто до відповідальності особу лише за аналогічним прізвищем як у неї.

З боку відповідачів ніяких доказів про існування постанови в оригіналі а також матеріалів стосовно цієї постанови відзиву з запереченнями надано не було.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.»

Згідно ч.1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як слід з ст. 62 Конституції України «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконними шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь»

З таких підстав слід вважати, що відповідачі визнали позовні вимоги позивача відносно заявленого адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже слід врахувати доводи представника позивача та частково задовольнити заявлені позовні вимоги оскільки вони не були заперечені відповідачами, не визнання щирого каяття та не згода з порушеннями які вказані у постанові відносно неї і те, що її не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою а сам зміст постанови не проголошувався не взяті до уваги її пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи слід тлумачити на користь позивача. З боку відповідачів не було надано доказів які б містили посилання на неправомірний перетин державного кордону України з тимчасово-окупованих території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску про, що вказано у постанові.

У пункті 3 постанови про накладання адміністративного стягнення зазначено, що у разі несплати штрафу у сумі 1700 гривень позивачу ОСОБА_1 буде заборонено в`їзд в Україну на підставі ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Виказана погроза про заборону в`їзду в Україну у разі несплати штрафу, є неправомірними діями з боку посадової особи прикордонної служби та порушення прав позивача як громадянина України, що є недопустимо.

Відносно протиправності складання постанови слід у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки посадова особа уповноважена згідно ст. 222-1 КУпАП розглядати справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.

Позивач ОСОБА_1 при подачі адміністративного позову сплатила судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок та частково задоволено позовні вимоги .

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України «При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.» З таких підстав судові витрати згідно пропорційності становлять 420 гривень 40 копійок : 2= 210 гривень 20 копійок які підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10, 11, 12,20,71,77, 86,90,159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1,247,251, 258, 283 КУпАП, ст.33,62 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прийма Романа Сергійовича задовольнити частково.

Поновити строк звернення ОСОБА_1 із позовною заявою до суду.

Скасувати постанову серії СхРУ № 067176 від 01 серпня 2020року, винесену відносно ОСОБА_3 начальником відділення-начальника зв`язку відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенантом Скориком Андрієм Сергійовичем, щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити.

У частині визнання постанови СхРУ № 067176 від 01.08.2020 року винесену відносно ОСОБА_1 начальником відділення-начальника зв`язку відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенантом Скориком Андрієм Сергійовичем протиправною у задоволенні відмовити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 210 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов