Справа № 500/2823/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2823/20

15 жовтня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська міська рада звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448.

В обґрунтування позову вказано, що 14.09.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.3. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62995448 з виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Тернопільської міської ради на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проєктів землеустрою. Вказаною постановою державний виконавець постановив стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 20000,00 грн та встановив строк для виконання рішення суду - 10 робочих днів.

Позивач стверджує, що винесення даної постанови є необґрунтованим, так як Тернопільська міська рада вчинила ряд дій, спрямованих на добровільне виконання судового рішення №500/642/20 та розпочала процедуру підготовки відповідного проєкту рішення про надання дозволу на складання проєкту землеустрою. На виконання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який визначає певну процедуру підготовки проєктів рішень ради та їх винесення на пленарне засідання сесії, проєкт рішення міської ради «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. Гук та інші)» оприлюднено на офіційному сайті Тернопільської міської ради. Позивач зазначає, що розгляд вказаного проєкту на пленарному засіданні сесії можливий лише після спливу встановленого законодавством строку 20 робочих днів з моменту оприлюднення, відтак вважає, що покладення державним виконавцем обов`язку виконати рішення суду протягом 10 робочих днів є необґрунтованим та суперечить вимогам законодавства.

Крім того, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, позивач вказує, що безпідставним є стягнення з Тернопільської міської ради виконавчого збору, оскільки у даному випадку, державним виконавцем не вчинялося будь-яких дій, спрямованих на реалізацію заходів примусового виконання рішення.

З урахуванням викладеного вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448 є протиправною та підлягає скасуванню, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Також позивач посилається на положення статей 10, 27, 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 12:30 год 12.10.2020.

09.10.2020 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження винесено державним виконавцем на підставі заяви стягувача. Такі дії державного виконавця визначені статтями 3-4, 24-27 Закону №1404-VIII та пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому одночасно з відкриттям провадження у справі вирішено питання стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 27 Закону №1404-VIII. Рішення суду, яке підлягало виконанню є рішенням немайнового характеру, порядок його виконання визначається статтями 63, 75 Закону №1404-VIII. Вважає, що державний виконавець правомірно виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження. На даний час виконавче провадження зупинено на підставі ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 №500/642/20, якою відстрочено виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 12.10.2020 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача у цій справі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на належного - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 15.10.2020.

У судове засідання 15.10.2020 представники сторін не прибули, проте подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на це та відповідно до частини третьої статті 194 КАС України розгляд справи проведено у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами.

Також від представника відповідача 15.10.2020 надійшли до суду додаткові пояснення, у яких він звертає увагу суду на положення частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII, відповідно до якої порушення строків прийняття рішень не є підставою для скасування такого рішення, крім випадків, коли вони були прийняті з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Виконавчі дії в межах ВП №62995448 проведені з дотриманням процедури, встановленої Законом.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, заслухавши учасників справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 №7/46/67 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр.Гук А.Б. та інші)» та зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проєктів землеустрою.

Тернопільським окружним адміністративним судом 25.08.2020 на виконання вищевказаного судового рішення у справі №500/642/20 видано виконавчий лист, стягувачем у якому вказано ОСОБА_3 , боржником значиться Тернопільська міська рада (а.с.25).

З метою примусового виконання виконавчого листа у цій справі за заявою стягувача ОСОБА_2 (а.с.24) старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448, у якій вказано про обов`язок боржника Тернопільської міської ради виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а також стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 20000 гривень (а.с.7, 27).

Не погоджуючись із вказаною постановою старшого державного виконавця від 14.09.2020 ВП №62995448 позивач звернувся до суду із даним позовом. При цьому основна мотивація позивача зводиться до безпідставного стягнення виконавчого збору в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Судом встановлено, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження відповідно заяви стягувача ОСОБА_2 відповідно до положень статті 26 Закону №1404-VIII, оскаржувана постанова відповідає вимогам цієї статті. Одночасно державним виконавцем дотримані вимоги в частині стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що державним виконавцем 14.09.2020 відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , яка надійшла до державного виконавця 09.09.2020, відповідно до положень статті 26 Закону №1404-VIII, оскаржувана постанова по змісту відповідає вимогам цієї статті. Одночасно державним виконавцем дотримані вимоги в частині стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, державним виконавцем не дотримані строки, визначені частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII, та виконавче провадження відкрито пізніше, ніж встановлено Законом (не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа).

Проте таке порушення строків винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування цієї постанови з огляду на положення абзацу третього частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII, згідно з якою порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Щодо стягнення в оскаржувані постанові про відкриття виконавчого провадження з боржника витрат виконавчого провадження, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).

За змістом положень частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження у разі надходження до нього заяви стягувача про примусове виконання рішення та виконавчого документа. Крім того, частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII прямо передбачено зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Також окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому останній одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Разом з цим, у частині четвертій статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на вказане, слід дійти висновку, що у боржника виникає обов`язок щодо невідкладного повідомлення державного виконавця про виконання рішення суду або про причини його невиконання.

Підстави, за яких виконавчий збір не стягується, визначені в частинах п`ятій, дев`ятій статті 27 Закону №1404-VIII, у даному випадку відсутні. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Тобто, обставини вказаної справи не є тотожними обставинам у справі №500/2819/20.

Щодо посилань позивача на відсутність можливості виконати судове рішення у зазначений державним виконавцем десятиденний строк, або прискорити процедуру розгляду відповідного проєкту рішення міської ради, як підставу неправомірності постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV містила у статті 25 вимоги щодо надання боржнику строку для добровільного (самостійного) виконання судового рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням про початок примусового виконання судового рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбаченим цим Законом у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення.

З набранням чинності Закону №1404-VIII правила початку примусового виконання рішення змінилися, а саме положення щодо надання боржнику строку для добровільного виконання рішення, сплив якого обумовлював початок примусового виконання, у даному Законі, відсутні. Примусове виконання виконавчого документа за положеннями діючого Закону розпочинається з моменту відкриття виконавчого провадження.

Отже, посилання позивача на те, що ним на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 вчинялися дії, а саме підготовлено відповідний проєкт рішення, який розглядатиметься на черговому пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради, не є підставою для невиконання державним виконавцем свого обов`язку, передбаченого положеннями статті 26 Закону №1404-VIII щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа та щодо зазначення у цій постанові про стягнення з боржника виконавчого збору.

Водночас суд враховує, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №500/642/20 заяву Тернопільської міської ради про відстрочення виконання судового рішення від 18.05.2020 у справі №500/642/20 задоволено частково, відстрочено виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 500/642/20 з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради. Такі обставини є підставою для зупинення виконавчого провадження, що й мало місце у даному випадку (а.с. 37 зворот), проте наведене не впливає на правомірність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, відтак оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження скасуванню не підлягає.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням інших вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448 належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: Тернопільська міська рада (вулиця Листопадова, 5, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідач: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (вулиця Грюнвальдська, 11, місто Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 15 жовтня 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.