Справа № 540/2052/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2052/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 09.07.2020 року №2396 "Про зміни до міського бюджету міста Херсона на 2020 рік",

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнання протиправним та скасування рішення сесії Херсонської міської ради від 09.07.2020 року №2396 "Про зміни до міського бюджету міста Херсона на 2020 рік".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2020 року на засіданні ХХХV сесії Херсонської міської ради при прийнятті спірного рішення позивач разом з депутатом міськради, ОСОБА_2 при голосуванні в системі для голосування "Віче", вказали "Утримались". Проте, в протоколі лічильної групи, згідно якого визначені результати голосування, зазначено, що вони голосували "ЗА". Вважає, що його голос при прийнятті рішення був вирішальний і проект рішення під час голосування не набрав необхідної кількості голосів, тому прийняте рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 11.08.2020 року провадження у справі відкрито. У відповідності до положень ч.8 ст.264 КАС України справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача 25.08.2020 року до суду надано відзив, де зазначено що при прийнятті рішення відповідач діяв в межах діючого законодавства. При цьому, підстав для звернення до суду з позовом у позивача не було, оскільки при прийнятті рішення права або законні інтереси його не порушені. Просив у позові відмовити.

За заявами сторін суд розглянув справу в порядку письмового провадження, що не суперечить положенням ч.9 ст. 295 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 09.07.2020 року на засіданні ХХХV сесії Херсонської міської ради VII скликання прийнято рішення «Про зміни до міського бюджету міста Херсона на 2020 рік», яке підписано Херсонським міським головою і набуло чинності.

При прийнятті рішення «ЗА» проголосувало 28 депутатів, що є необхідною кількістю для прийняття рішення. Позивач, як депутат Херсонської міської ради, разом з депутатом ОСОБА_2 утрималися від голосування. Проте, в протоколі лічильної групи, згідно якого визначаються результати голосування, зазначено, що вони проголосували «ЗА».

Оскільки спірне рішення, на думку позивача, порушує його права та інтереси, як депутата ради стосовно його ухвального голосу, та, як представника інтересів територіальної громади, він звернувся до суду для визнання його протиправним та скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 23.05.2017 року по справі №800/541/16).

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №855/3/19, від 24.01.2029 року у справі №808/5869/14, від 15.03.2029 року у справі №815/3276/15, від 25.03.2019 у справі №806/5246/14, від 29.03.2019 року у справі №826/17479/18.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення "Аксу проти Туреччини" [Aksu v. Turkey] пункт 50; "Берден" [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; "Тенасе проти Молдови" [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі №800/206/15.

Суд зазначає, що предметом позовних вимог є скасування рішення сесії Херсонської міської ради від 09.07.2020 № 2396 «Про зміни до міського бюджету міста Херсона на 2020 рік».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2, п.7 ч.1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, рішення про місцевий бюджет є затвердженим планом формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду та є складовою бюджетного законодавства.

Згідно терміну, визначеному п.18 ч.1 ст. 4 КАС України, нормативно-правовим актом є акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Отже, спірне рішення є нормативно-правовим актом.

Положеннями ч.2 ст. 264 КАС України передбачено право оскаржити нормативно- правовий акт особою, щодо якої його застосовано, а також особою, яка є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене, серед іншого, й нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, проте, лише за умови, що зазначений нормативно-правовий акт порушує охоронювані законом права та інтереси позивача.

Суд погоджується з позицією відповідача, що наведені а позові доводи не породжують право позивача на звернення до суду з позовними вимогами про скасування нормативно-правового акту з тих підстав, що вони є переліком порушених, на думку позивача, прав при прийнятті оскарженого рішення, а не прав, порушених самим рішенням.

Отже, позивачем не наведено жодного змістовного аргументу на користь того, що спірне рішення, а не порядок його прийняття, впливає на його законні права або перешкоджає в їх реалізації.

Щодо наявності у позивача законного інтересу суд зазначає, що позивач вбачає порушення своїх законних інтересів із здійсненням місцевого самоврядування, як депутата Херсонської міської ради. Цей інтерес позивач вбачає у забезпеченні прийняття рішення про зміни до міського бюджету з дотримання вимог бюджетного законодавства.

За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже, й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

В даних правовідносинах судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність у позивача законного інтересу, оскільки всі доводи позивача зводяться до порушення Херсонською міською радою встановленого порядку подання проекту рішення про зміни до місцевого бюджету на розгляд місцевої ради, порушення встановленого порядку розгляду проекту, а саме: системи електронного голосування, яка не вірно врахувала волевиявлення під час ухвалення оскаржуваного рішення, що призвело до прийняття спірного рішення.

Частиною другою статті 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною першою статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 30 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 15 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

З аналізу наведених положень законодавства слідує, що відповідні ради, а не окремі депутати, згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу передбачених законодавством випадках на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Отже, депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси ради або утворених радою комісій, або інтереси виборців не інакше, як представник ради.

Позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про його представницькі права від вказаних суб`єктів.

Крім того, статтею 86 Регламенту Херсонської міської ради визначено, що з метою забезпечення ефективності роботи пленарного засідання сесії (об`єктивності, відповідності законам України, даному Регламенту) утворюються лічильна та юридична групи.

Відповідно до частини 1 статті 87 Регламенту, лічильна група є робочим органом пленарного засідання сесії міської ради, що утворюється з числа депутатів для засвідчення та

протоколювання результатів голосування, виданих електронною системою голосування та проведення голосувань у випадках, визначених цим Регламентом.

Тієї ж статтею 87 Регламенту встановлено, що на кожному пленарному засіданні сесії міської ради лічильна група:

- підтверджує готовність електронної системи до проведення голосування;

- перед затвердженням порядку денного та після кожної перерви перевіряє відповідність виданих депутатам електронних карток для реєстрації та голосування кількості депутатів, присутніх у сесійному залі, та інформує про результати головуючого та депутатів;

- після кожного голосування головою та секретарем лічильної групи підписуються роздруковані результати електронного голосування, які додаються до протоколу пленарного засідання;

- у разі виявлення невідповідності кількості карток, зареєстрованих електронною системою голосування, кількості фактично присутніх депутатів, негайно повідомляє головуючого та депутатів та забезпечує вилучення карток відсутніх депутатів;

- у разі виявлення факту не персонального голосування депутатом, має право прийняти рішення про визнання голосування недійсним, що тягне за собою негайне проведення повторного голосування з відповідного питання без обговорення. Лічильна група може визнати голосування недійсним лише до підписання головою та секретарем лічильної групи результатів голосування. У разі виявлення факту не персонального голосування після цього повторне голосування може проводитися лише за рішенням ради.

Як встановлено судом, лічильна група будь-яких рішень щодо визнання голосування недійсним за спірне рішення не приймала.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена а постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року по справі №826/4406/16.

Враховуючи викладене, спірним рішенням Херсонської міської ради, права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України).

Відповідачем належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами доведено правомірність своєї правової позиції, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимоги слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Херсонської міської ради (, проспект Ушакова, 37, м.Херсон), відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 114000000