Справа № 240/13801/20
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Черноліхова С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування грошової компенсації за одноразову оплачувану відпустку у зв`язку з усиновленням дитини та зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити вказану грошову компенсацію.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що при звільненні відповідач всупереч вимогам статті 18-1 Закону України "Про відпустки" не виплатив йому грошову компенсацію за одноразову оплачувану відпустку у зв`язку з усиновленням дитини тривалістю 56 календарних днів без врахування святкових й неробочих днів.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
11 вересня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить адміністративний позов залишити без задоволення. Вказує, що законодавством не передбачено можливість заміни відпустки у зв`язку з усиновленням дитини грошовою компенсацією.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2020 року по справі № 295/2682/20 ОСОБА_1 визнано усиновлювачем малолітньої дитини.
27 травня 2020 року позивач звертався до відповідача із рапортом про надання одноразової оплачуваної відпустки у зв`язку з усиновленням дитини. У своєму листі № 117/3149 від 28 травня 2020 року командування десантно-штурмових військ Збройних Сил України відмовило ОСОБА_1 у наданні такої відпустки.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 175 від 31 липня 2020 року полковника ОСОБА_1 , звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 29 липня 2020 року № 212 з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 31 липня 2020 року.
Позивач вважає, що невиплата при звільненні грошової компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з усиновленням дитини свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов наступного висновку.
Положеннями частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Разом з тим, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Стаття 10-1 цього Закону передбачає право військовослужбовців на відпустки та порядок їх надання та відкликання з них.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (пункт 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII ).
Поряд із цим, абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року зі змінами та доповненнями, установлюються такі види соціальних відпусток:
відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);
відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);
відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);
додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).
Згідно з статтею 18-1 Закону України «Про відпустки», особі, яка усиновила дитину з числа дітей-сиріт або дітей, позбавлених батьківського піклування, надається одноразова оплачувана відпустка у зв`язку з усиновленням дитини тривалістю 56 календарних днів (70 календарних днів - при усиновленні двох і більше дітей) без урахування святкових і неробочих днів після набрання законної сили рішенням суду про усиновлення дитини (якщо усиновлювачами є подружжя - одному з них на їх розсуд).
Особа, яка усиновила дитину, має право на відпустку у зв`язку з усиновленням дитини за умови, якщо заява про надання відпустки надійшла не пізніше трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду про усиновлення дитини.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що особі, яка усиновила дитину, надається одноразова оплачувана відпустка у зв`язку з усиновленням дитини за умови, якщо заява про надання відпустки надійшла не пізніше трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду про усиновлення. Разом з тим, чинним законодавством не передбачена виплата компенсації за невикористані дні відпустки у зв`язку з усиновленням дитини.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач як особа, яка усиновила дитину, не використав одноразову відпустку у зв`язку з усиновленням дитини.
За таких обставин, коли чинним законодавством не передбачена виплата компенсації за невикористані дні відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо її ненарахування і невиплати.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про безпідставність відмови відповідача у наданні відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, оскільки така відмова не являється предметом розгляду у даній справі.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов