Справа № 300/468/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/468/20 пров. № А/857/6425/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року, прийняте суддею Тимощук О.Л. у місті Івано - Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови щодо призначення та виплати пенсії протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні та виплаті пенсії та зобов`язання ініціювати встановлення факту роботи позивача в кооперативі «Еталон» з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року, в МП «Діл» з 01.07.1991 року по 02.07.1991 року, в РБК «Тиса» з 30.10.1998 року по 30.09.2005 року, призначити та виплачувати позивачу пенсію.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року задоволено частково позов.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, а недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу за спірний період.

Робота ОСОБА_1 у кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підтверджується копією протоколу зборів членів колгоспу «Еталон» №30 від 01.04.1991 року, копією трудового договору №35 та копією архівної довідки про заробітну плату від 28.05.2019 року №177/2/02.2.4-01, тому період роботи з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року підлягає зарахуванню то трудового стажу позивача у повному обсязі.

З приводу зарахування періоду роботи позивача в РБК «Тиса», суд зазначив, що такий підтверджений наявними у матеріалах справи копіями наказів РБК «Тиса» про прийняття позивача на роботу, присвоєння кваліфікації/розряду та звільнення з роботи в кооперативі, які підтверджені відтиском печатки ГУПФУ в Івано-Франківській області та підписами начальника відділу Ковалів В.Д. і головного спеціаліста ОСОБА_2 . Неподання РБК «Тиса» звітності зі сплати страхових внесків, їх несплата чи неналежна сплата не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи в кооперативі.

З приводу позовної вимоги про зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 у МП «Діл» з 01.07.1991 року по 02.07.1991 року, суд зазначив, що така є безпідставною, оскільки згідно із витягом ІКІС ПФУ зазначений період є зарахований до страхового стажу позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в записі трудової книжки позивача про період роботи в кооперативі «Еталон» з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року, у графі 4 відсутня підстава для внесення запису про прийняття на роботу (наказ, його дата та номер). Відтак, трудова книжка не містить запису про документ, його дату та номер, на підставі якого позивача прийнято на роботу. Звертає увагу, що «труд.соглашение №35» не є документами, на підставі яких здійснюється прийняття на роботу. Виявлені пенсійним органом розбіжності між даними архівних довідок та паспортними даними позивача не дають можливості встановити, що архівна довідка про заробітну плату належить саме позивачу. Вважає, що робота позивача в кооперативі «Еталон» з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року не підтверджується ні записами трудової книжки, ні додатковими архівними документами.

Щодо підтвердження періоду роботи позивача в РБК «Тиса», то подані останнім накази про прийняття на роботу, присвоєння кваліфікації/розряду та звільнення з роботи викликають сумнів у їх достовірності. Звертає увагу на відсутність відомостей про сплату страхових внесків. Також зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що згідно Акта про пожежу від 08.04.2013 року документація підприємства знищена. Крім того, у журналах реєстрації наказів відсутні записи про прийняття та звільнення з роботи позивача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 18.06.2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив, зокрема, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, інші довідки про стаж роботи та трудову книжку (а.с.97, 99).

За наслідком розгляду поданої позивачем заяви та долучених до неї документів, відповідачем прийнято рішення №38 від 24.07.2019 року (а.с.101-103), яким відмовлено у призначенні пенсії. Так, у рішенні позивачу роз`яснено, що його страховий стаж становить 19 років 25 днів, якого не достатньо для призначення пенсії, з огляду на вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Спірні періоди роботи позивача у кооперативі «Еталон», РБК «Тиса» до трудового стажу не враховано, у зв`язку із неточністю записів у трудовій книжці та не підтвердженням такого стажу додатковими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року; починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю, статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З приводу покликання апелянта на те, що у записі трудової книжки позивача про період роботи в кооперативі «Еталон» з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року, у графі 4 відсутня підстава для внесення запису про прийняття на роботу, відтак такий стаж не підлягає до зарахування, апеляційний суд зазначає наступне.

Із копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.80) вбачається, що останній працював у кооперативі «Еталон». Однак, справді, із наявного запису про прийняття позивача на роботу, встановити дату неможливо, з огляду на чорнильну пляму, а у графі 4, де зазначено про документ, на підставі якого особу прийнято на роботу наявне виправлення, жодним чином не засвідчене. Згідно із записом про звільнення, ОСОБА_1 з роботи у кооперативі «Еталон» звільнено 01.07.1991 року. У записаному році звільнення наявне виправлення, яке засвідчене підписом керівника, але відсутній відтиск печатки підприємства.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями, лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці.

У зв`язку із відсутністю належних записів про роботу позивача у трудовій книжці, ОСОБА_1 , з метою підтвердження свого трудового стажу, до заяви про призначення пенсії долучив додаткові архівні документи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії архівної довідки, виданої архівним відділом Коломийської міської ради від 28.05.2019 року №177/2/02.2.4-01, у відомостях нарахування заробітної плати Коломийського кооперативу «Еталон» за період з вересня 1988 року по серпень 1991 року значиться ОСОБА_1 , та наявні дані про заробітну плату останнього за вказаний період.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на положення чинної на час внесення записів до трудової книжки позивача постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», де в п.18 зазначено, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, а тому недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу ОСОБА_1 за спірний період.

З приводу покликання апелянта на розбіжності між даними архівної довідки №177/2/02.2.4-01 від 28.05.2019 року та паспортними даними позивача, колегія суддів звертає увагу на пункт 26 Порядку №637, яким передбачено, що у разі, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у довідці прізвище позивача російською мовою співпадає із прізвищем та ініціалами, вказаними на сторінці 2 паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.14), а сама архівна довідка містить запис про відсутність будь-яких інших працівників у відомостях нарахування та виплати зарплати на прізвище ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи наведене вище, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області таким правом не скористалося.

Крім того, судом першої інстанції вірно звернута увага на те, що довідка №177/2/02.2.4-01 від 28.05.2019 року, видана архівним відділом Коломийської міської ради містить покликання на первинні документи, що слугували підставою для надання інформації про період та розмір виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів акцентує увагу на тому, що робота ОСОБА_1 у кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підтверджується такими документами, зокрема, копією протоколу зборів членів колгоспу «Еталон» №30 від 01.04.1991 року, копією трудового договору №35 та копією архівної довідки про заробітну плату від 28.05.2019 року №177/2/02.2.4-01, відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про зарахування то трудового стажу позивача період роботи ОСОБА_1 у кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року.

З приводу зарахування періоду роботи ОСОБА_1 у РБК «Тиса», то трудова книжка позивача записів про роботу на вказаному підприємстві не містить, відтак трудовий стаж за спірний період підлягає зарахуванню на підставі додаткових документів.

Судом першої інстанції із матеріалів справи встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем долучено, зокрема, заяву про прийняття на роботу від 30.10.1998 року, копії наказів ремонтно-будівельного кооперативу «Тиса» від 30.10.1993 року №109 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , від 03.11.1993 року №110-К та від 09.06.2000 року №64-К про присвоєння кваліфікації/розряду, від 30.09.2005 року №99-З про звільнення позивача з роботи (а.с.17-23).

Відповідність оригіналу кожного із наданих позивачем документів підтверджена відтиском печатки ГУПФУ в Івано-Франківській області та підписами начальника відділу Ковалів В.Д. і головного спеціаліста ОСОБА_2 . Відтак, покликання апелянта на сумніви щодо достовірності поданих документів не заслуговують на увагу, оскільки вірність копії засвідчена саме пенсійним органом. Відтак, доводи скаржника про те, що Акт про пожежу від 08.04.2013 року підтвердив знищення документації кооперативу, та, в свою чергу, подання позивачем фіктивних документів є голослівним та не заслуговує на увагу.

З приводу покликання апелянта на журнал реєстрації наказів РБК «Тиса» за 1988-2013 роки, у якому виявлено, що записи про накази внесені не за порядковими номерами, непослідовно, в окремих роках є всього кілька наказів, а будь-які записи, що стосувалися б ОСОБА_1 відсутні (а.с.115-121), колегія суддів зазначає, що така відсутність не є підставою для незарахування періоду роботи до страхового стажу, оскільки період роботи позивача у ремонтно - будівельному кооперативі підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема, заявою про прийняття на роботу, копіями наказів про прийняття на роботу про присвоєння кваліфікації/розряду та про звільнення позивача з роботи.

З приводу покликання апелянта на незарахування періоду роботи позивача з 01.07.2000 року по 30.05.2005 року до страхового стажу у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату РБК «Тиса» страхових внесків, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 10 статті 20 зазначеного вище Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відтак, враховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідальність за несвоєчасну сплату або за сплату страхових внесків в неповному обсязі несе саме страхувальник, а не застрахована особа, відтак несплата чи неналежна сплата страхових внесків РБК «Тиса» не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи в кооперативі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зарахування періоду роботи ОСОБА_1 в РБК «Тиса» з 30.10.1998 року по 30.09.2005 року (6 років 11 місяців) до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі № 300/468/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич