Справа № 140/9256/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/9256/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника відповідача Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Нафто торгова фірма «УКР-ПЕТРОЛЬ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Нафто торгова фірма «УКР-ПЕТРОЛЬ» (далі позивач, ПП «НТФ «Укр-Петроль») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування рішень від 27.12.2019 №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08.01.2020 №№000156-32, 000157-32, 000158-32.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведення фактичних перевірок, де здійснює господарську діяльність позивач, контролюючим органом складено акти перевірки від 14.08.2019 №№03/198/40-01/32215743, 03/196/40-01/32215743, 03/197/40-01/32215743, 03/200/40-01/32215743, 03/199/40-01/32215743, від 25.11.2019№03/66/32-01/32215743, 03/65/32-01/32215743, 03/64/32-01/32215743, якими встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР). На підставі актів перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 27.12.2019 №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08.01.2020 №№000156-32, 000157-32, 000158-32, якими до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн, а всього на загальну суму 2000000,00 грн за факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензій.

Позивач вважає зазначені рішення про застосування фінансових санкцій такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню. Посилається на те, що контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов`язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов`язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Крім того, представник позивача вказує, що на винесення податкового повідомлення-рішення у податкового органу є 10 днів з моменту вручення акта перевірки платнику податків, однак акти фактичних перевірок були направлені на адресу ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» 15.08.2019 та отримані позивачем 20.08.2019, а рішення про застосування фінансових санкцій винесені ГУ ДПС у Волинській області 27.12.2019 та 08.01.2020, тобто вже поза межами граничного строку (10 робочих днів), визначеного положеннями статті 58 Податкового кодексу України (далі ПК України). Крім того зазначає, що жодної податкової вимоги у зв`язку із несплатою позивачем грошового зобов`язання в розмірі 2000000,00 грн, відповідачем не виносилось та на адресу підприємства не надсилалось.

Також представник позивача посилається на те, що ГУ ДФС у Волинській області має виключні повноваження, що надані Державною фіскальною службою України Положенням від 01.02.2019 №80 та відповідно до якого видає ліцензії на право роздрібної торгівлі лише алкогольними напоями і тютюновими виробами, а не ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Вказує, що ДФС України не надано повноважень ГУ ДФС у Волинській області на видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі нафтопродуктами, а також враховуючи те, що контролюючим органом порушено процедуру прийняття спірних рішень, позивач вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.40).

У поданому до суду відзиві від 23.07.2020 (а.с.46-50) представник відповідача заперечив проти позову підприємства та в обґрунтування правомірності рішень зазначив, що у зв`язку із запровадженням з 01.07.2019 ліцензування виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до вимог Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків та зборів» Наказом ДФС від 25.06.2019 №513 внесено зміни до додатків 1-5 наказу ДФС від 19.10.2016 №875 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС».

Зокрема, викладено у наступних редакціях функції:

«1.123.1. організація видачі та видача суб`єктам господарювання ліцензій та додатків до них на роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;»

«1.124.12. здійснення контролю за наявністю ліцензій на виробництво спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального; ліцензій на оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на зберігання пального;».

З чого вбачається, що ГУ ДФС у Волинській області мало, а ГУ ДПС у Волинській області, як правонаступник ГУ ДФС у Волинській області, має повноваження у сфері ліцензування роздрібної торгівлі пальним, контролю за обігом пального та уповноважений застосовувати фінансові санкції у даній сфері.

Щодо обставин фактичних перевірок, то представник відповідача вказує, що в ході проведення фактичних перевірок восьми АЗС, які належать суб`єкту господарювання ПП «НТФ «Укр-Петроль», контролюючим органом встановлено факти роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії, чим порушено вимоги ст.15 Закону №481/95-ВР, що тягне за собою застосування штрафу в сумі 250000,00 грн. Також звертає увагу суду, що у позовній заяві позивач жодним чином не спростовує порушення, виявлені в ході проведення фактичних перевірок.

Крім того, представник відповідача зазначив, що якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень- рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суть спірного рішення.

Представник відповідача вказав, що ПП «НТФ «Укр-Петроль» жодним чином не спростувало порушення виявлені в ході проведення фактичних перевірок, а тому рішення про застосування фінансових санкцій є обґрунтованими та законними. Враховуючи наведене, ГУ ДПС у Волинській області вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

19.08.2020 представником позивача подані додаткові пояснення (а.с.116-118), в яких зазначив, що у зв`язку з тим, що Законом №481/95-ВР чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а ДФС України лише 30.05.2019 направила лист №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядженням про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні, що призвело до накладення штрафу на ПП «НТФ «Укр-Петроль». Вказав, що оскільки ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених статтею 15 Закону №481/95-ВР документів, тому навіть за умови подання заяви на отримання ліцензії 01.07.2019, суб`єкт господарювання позбавлений права отримати ліцензію в день подання заяви.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі Закон №222-VIII) діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці. Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами. Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання (до 01.09.2019). Таким чином, з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-ВР та №222-VIIІ, та не встановлення для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, позивач вважає порушеним вищевказаний баланс та допущення непропорційності. Позивач вказав, що виконав свій обов`язок та у межах вищевказаного строку отримав ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та враховуючи вищенаведене просив адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.170).

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.175).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог товариства з підстав, викладених у відзиві, просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області на підставі відповідних наказів та направлень на перевірку проведено вісім фактичних перевірок з питань додержання суб`єктом господарювання - ПП ПП «НТФ «Укр-Петроль» вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснення оптової і роздрібної торгівлі та зберігання алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального.

За результатами фактичних перевірок складено наступні акти:

№03/198/40-01/32215743 від 14.08.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії на АЗС за адресою: Волинська обл., Рожищенський р-н, с.Кременець, вул.Ковельська, 2а;

№03/196/40-01/32215743 від 14.08.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії на АЗС за адресою: Волинська обл., Ківерцівський р-н, с.Прилуцьке, вул.Ківерцівська, 1;

№03/197/40-01/32215743 від 14.08.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії на АЗС №3 за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Городище, вул. Миру, 1а;

№03/200/40-01/32215743 від 14.08.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним 01.07.2019 без наявності відповідної ліцензії на АЗС за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Зміїнець, вул. Луцька, 1а;

№03/199/40-01/32215743 від 14.08.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії на АЗС №1 за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1а;

№03/66/32-01/32215743 від 25.11.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019 по 15.08.2019 без наявності відповідної ліцензії на АЗС за адресою: Волинська обл., Маневицький район, с.Оконськ, вул.Київська, 3;

№03/65/32-01/32215743 від 25.11.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019 по 15.08.2019 без наявності відповідної ліцензії на АЗС за адресою: Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Дорошенка, 51;

№03/64/32-01/32215743 від 25.11.2019, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019 по 15.08.2019 без наявності відповідної ліцензії на АЗС №1 за адресою: Волинська обл., Турійський район, с.Новосілки, а/д Київ-Ковель-Ягодин 467км+855м (а.с.55-107).

На підставі вказаних актів фактичних перевірок відповідачем прийняті рішення від від 27.12.2019 №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08.01.2020 №№000156-32, 000157-32, 000158-32, кожним з яких до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 250000,00 грн (а.с.7-14).

Надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 ПК України цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як визначено підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Згідно з підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, ГУ ДПС у Волинській області як контролюючий орган має повноваження на здійснення перевірок суб`єктів господарювання щодо наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 15 Закону №481/95-ВР, імпорт або експорт пального здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання, що імпортує або експортує пальне, ліцензії на право виробництва або зберігання, або оптової чи роздрібної торгівлі пальним.

Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії у розмірі 250000,00 гривень.

Із аналізу вказаних вище норм слідує, що у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії застосовується штраф.

Як встановлено судом, на підставі актів фактичної перевірки від 14.08.2019 та 25.11.2019, якими встановлено факт роздрібної торгівлі пальним ПП «НТФ «Укр-Петроль», ГУ ДПС у Волинській області прийняті оскаржувані рішення та застосовано до ПП «НТФ «Укр-Петроль» фінансові санкції у вигляді штрафу за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії в розмірі 250000 грн, всього на загальну суму 2000000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не заперечувався факт відсутності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, однак, перевіряючи доводи сторін по суті виявлених перевірками порушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII (далі Закон №2628-VIII) закон має на меті запровадити ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним. Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2628-VIII встановлено, що зміни до Закону №481/95-BP набирають чинності з 01 липня 2019 року.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані Законом №222-VIII.

До 01 липня 2019 року пункт 3 частини другої статті 2 Закону №222-VIII передбачав, що дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

З 01 липня 2019 року, із врахуванням змін, внесених Законом №2628-VIII, пункт 3 частини другої статті 2 Закону №222-VIII, викладено у редакції, відповідно до якої дія цього Закону не поширюється і на ліцензування таких видів господарської діяльності як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Законом України від 02.10.2019 №139-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку ліцензування господарської діяльності» (далі Закон №139-ІХ, набрав чинності 18 грудня 2019 року) до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII внесено зміни та визначено, що дія цього Закону не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною третьою статті 2 Закону №222-VIII (в редакції Закону №139-ІХ), встановлено, що суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 «Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» Закону №222-VIII (в редакції з 01 липня 2019 року) ліцензуванню підлягають також такі види господарської діяльності як виробництво і торгівля пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Ліцензування видів господарської діяльності, що відповідно до цієї статті ліцензуються з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах, здійснюється з дотриманням вимог статті 3 цього Закону (частина друга статті 7 Закону №222-VIII).

Статтею 3 Закону №222-VIII обумовлено, що державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на принципах, закріплених у цій статті. Так, відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 цього Закону у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Принципи державної політики у сфері ліцензування поширюються на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню (частина третя статті 3 Закону №222-VIII).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №222-VIII (із змінами, внесеними Законом №139-ІХ) у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.

У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується (частина друга статті 20 Закону № 222-VIII).

Таким чином, з 18 грудня 2019 року змінами до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII визначено, що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як торгівля пальним. При цьому статтею 7 Закону №222-VIII до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, віднесена торгівля пальним.

Отже, позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, мав правомірні очікування на додержання державою та її органами як суб`єктами владних повноважень норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України (ДПС), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227, ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01 липня 2019 року, внесено зміни до пункту 6 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609 (далі - Перелік органів ліцензування), згідно з яким територіальні органи ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності - роздрібна торгівля пальним.

Виходячи із норм Закону №481/95-BP та Переліку органів ліцензування, відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 01 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу. При цьому за приписами статті 15 Закону №481/95-BP ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

З наведеного випливає, що за таких умов порушується встановлений абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII принцип державної політики у сфері ліцензування, за яким при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, передбачається строк для реалізації цих змін не менше двох місяців. Цей строк необхідний як для держави для унормування змін у правовідносинах, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Визначення лише з 01 липня 2019 року територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановлення для суб`єктів господарювання строку для приведення своєї діяльності у відповідність до вимог закону є порушенням сприятливого та справедливого балансу між державними та приватними інтересами.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 «Рисовський проти України» (заява №29979/04), Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

У пункті 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.

Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведений вище аналіз законодавства вказує на те, що Законом №481/95-BP чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, та лише з 01 липня 2019 року визначено, що територіальні органи ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності - роздрібна торгівля пальним (постанова Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545). Таким чином, позивач міг оцінювати днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачі ліцензії відповідачем саме 01 липня 2019 року, як це визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №545.

За таких обставин держава штучно створила умови, за яких суб`єкти господарювання в умовах нечіткості закону позбавлені можливості здійснювати діяльність на підставі виданих їм ліцензій вже з 01 липня 2019 року.

При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги положення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, згідно з яким у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та пункту 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд наголошує, що до 01 липня 2019 року Закон №481/95-BP не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього Закону зі змінами та доповненнями, внесеними Законом №2628-VIII, розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України лише 19 червня 2019 року визначив орган ліцензування, який видаватиме ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем торгівлі, обумовивши дату набрання чинності своєю постановою 01 липня 2019 року.

Тобто створені для добросовісних платників податків перешкоди в господарюванні і призвели до накладення штрафу на ПП «НТФ «Укр-Петроль», що в свою чергу порушує права суб`єкта господарювання та ставить його в поле правової невизначеності економічного тягаря щодо відсутності можливості реалізовувати товар та нести відповідні збитки.

Таким чином двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах не був дотриманий, яке привело до несприятливих наслідків.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що позивач вживав заходи для того, щоб не допустити ведення діяльності без ліцензії.

Так, про добросовісність його намірів свідчить проведення 01.08.2019 оплати за ліцензію, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.139, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153), а також подання заяв про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що видані ПП «НТФ «Укр-Петроль» 16.08.2019, 25.08.2019, 18.09.2018 (а.с.124-131).

Крім того, під час вирішення даного спору суд враховує, що відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов`язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів з 01 січня 2011 року (від часу набрання чинності ПК України) контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов`язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов`язаний прийняти податкове повідомлення-рішення. Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні ПК України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме цьому Кодексу.

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, за наслідками проведеної фактичної перевірки підприємства контролюючий орган повинен був прийняти податкові повідомлення-рішення, а не рішення про застосування фінансових санкцій, з дотриманням строків, визначених пунктом 86.8 статті 86 ПК України. Проте зазначені вимоги податкового законодавства відповідачем не дотримані.

Також слід зазначити, що в рішеннях від 27.12.2019 №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08.01.2020 №№000156-32, 000157-32, 000158-32 зазначено, що прийняті на підставі актів і встановлено порушення факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії, однак акти перевірок посилання на порушення конкретної норми закону не містить. В актах перевірки зазначено загальну норму, тобто статтю 15 Закону №481/95-ВР, яка регулює імпорт, експорт, оптову і роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Отже, неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними рішеннями про застосування фінансових санкцій.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 27.12.2019 №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08.01.2020 №№000156-32, 000157-32, 000158-32 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 21020,00 грн, сплачений платіжним дорученням №2523 від 25.06.2020 (а.с.6).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 27 грудня 2019 року №№000140-32, 000144-32, 0000145-32, 000148-32, 000150-32, від 08 січня 2020 року №№000156-32, 000157-32, 000158-32.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Нафто торгова фірма «УКР-ПЕТРОЛЬ» 44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Драгоманова, будинок 19А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) судові витрати в сумі 21020,00 грн (двадцять одна тисяча двадцять грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.