Справа № 428/6633/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року справа №428/6633/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Геращенка І.В., Блохіна А.А., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хартова Максима Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 вересня 2020 року у справі № 428/6633/20 (головуючий суддя І інстанції суддя Баронін Д.Б.), складене у повному обсязі 16 вересня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Фесенка Євгена Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до поліцейського роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Фесенка Євгена Сергійовича, в якому просив: скасувати постанову серії ЕАМ № 2957486 від 10.08.2020 року поліцейського роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Фесенка Євгена Сергійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 1).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 вересня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення, а постанову поліцейського роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Фесенка Євгена Сергійовича у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2957486 від 10.08.2020 року залишено без змін (а.с. 27-31).

Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 вересня 2020 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що рішення суду є незаконним і таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що на ділянці автодороги по вул. Гагаріна у районі будинків 72-74 при русі у напрямку пр-ту Космонавтів, встановлено знак 2.3 «Головна дорога», який відрізняється від того, який затверджено п. 33.2 «Знак пріоритету» ПДР України, а напрямок головної дороги фактично не співпадає з тим, який вказано на знаку. Крім цього, вул. Гагаріна у районі будинків 72-74 у напрямку пр-ту Космонавтів розташована у вигляді правового повороту з примиканням виїздів з прилеглих територій.

Апелянт робить висновок, що відповідно до чинних ПДР України таке примикання не є перехрестям, тому водію забороняється вмикати сигнал повороту з приводу того, що він цією дією може ввести в оману інших учасників дорожнього руху.

Також вважає, що судом не враховано визначення знаку 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», який попереджає про заокруглення дороги радіусом менше 150 метрів в населених пунктах, який разом з іншими знаками підтверджує про відсутність будь-якого перехрестя на зазначеній ділянці дороги.

Зазначає, що відсутність повторювання знаку 2.3 «Головна дорога» у зустрічному напрямку доводи відсутність перехрестя на вказаній ділянці дороги, чого суд проігнорував при винесенні рішення (а.с. 36-38).

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги і додав, що на теперішній час комунальні служби м. Сєвєродонецька демонтували спірний дорожній знак.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 10 серпня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Фесенком Є.С. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2957486, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КпАП України та накладено штраф на користь держави в сумі 425 грн. (а.с. 2).

Адміністративне стягнення накладено на позивача за те, що 10.08.2020 року о 16:08:02, в м. Сєвєродонецьк, по вул. Гагаріна, 74, керуючи автомобілем DAEWOO Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п. 9.2.б. ПДР Порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху (а.с. 2).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено порушення позивачем ПДР.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Частиною першою статті 73 КАС України обумовлено: належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ст.74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, частиною другою статті 77 КАС України окреслено, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За приписами статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ст. 283 КУпАП передбачено: постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

За вимогами п. 7 розділу VІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 2).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 9.2.б ПДР України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За унормуванням п. 9.4 ПДР України подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути незрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено терміни, зокрема:

Маневрування (маневр) початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

У ПДР вказано, що знак 2.3 «Головна дорога» надає право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

Табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» позначає напрямок головної дороги на перехресті. Застосовується із знаками 2.1 - 2.3.

Знак 1.1 позначає небезпечний поворот праворуч.

За змістом п. 3 ст. 14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.

В матеріалах справи наявний відеозапис, з якого вбачається, що 10.08.2020 року у м. Сєвєродонецьку по вул. Гагаріна, біля будинку № 74, позивач, керуючи транспортним засобом DAEWOO Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту праворуч при продовженні руху по головній дорозі в тому місці, де головна дорога перехрещується із другорядними дорогами та одночасно йде вправо. Перед тією ділянкою дороги по вулиці Гагаріна у місті Сєвєродонецьку, по якій рухався позивач, встановлений знак 2.3. «Головна дорога» та табличка до знаку 7.8. «Напрямок головної дороги», на якій позначено головну та другорядні дороги. Крім того, на цій ділянці дороги наявний знак 1.1 «Небезпечний поворот праворуч». Згідно із обставинами цієї справи позивач рухався по головній дорозі, проте не вважав за необхідне показувати поворот праворуч при продовженні руху по головній дорозі перед тим місцем та безпосередньо в тому місці, де головна дорога перехрещується із другорядними дорогами та одночасно повертає вправо.

На переконання суду, у вищевказаних дорожніх умовах та дорожній обстановці позивач мав обов`язок увімкнути сигнал повороту праворуч, адже головна дорога на перехресті із другорядною дорогою змінила свій напрямок праворуч, про що додатково інформує знак 1.1 «Небезпечний поворот праворуч». Тобто, при перетинанні вказаного перехрестя будь-який водій буде зобов`язаний продовжити напрямок руху в одному із трьох напрямків або продовжити рух праворуч по головній дорозі, або поїхати прямо чи ліворуч на другорядну дорогу. Увімкнення сигналу повороту в такій дорожній обстановці є необхідним з метою попередження інших учасників дорожнього руху про маневр, який збирається вчинити водій.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про фіксацію правопорушення, що вказано в п. 7 постанови.

Суд апеляційної інстанції вважає відеозаписи належним доказом (в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України) скоєння позивачем правопорушення, відтак, спірна постанова є такою, що не підлягає скасуванню з огляду на доведеність вини позивача у порушенні правил ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 282, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хартова Максима Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 вересня 2020 року у справі № 428/6633/20 - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 вересня 2020 року у справі № 428/6633/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Г.М. Міронова

А.А. Блохін

І.В. Геращенко