Справа № 460/3032/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3032/20 пров. № А/857/7933/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Хобор Р.Б., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 460/3032/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Друзенко Н.В., в м. Рівне Рівненської області 02.06.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії від 13.11.2019 №124/03.15-24; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) з 08.11.2019 в період роботи без обмеження її максимальним розміром, виходячи з розміру 86 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 13.11.2019 №124/03.15-24 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 08.11.2019 в період роботи без обмеження її максимальним розміром, виходячи з розміру 86 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що підстав для призначення пенсії позивачу відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 15.07.2015 немає, оскільки з даної дати набрав чинності Закон №1697-VІІ, відповідно до якого Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 втратив чинність. У позивача відсутнє право на призначення пенсії, оскільки немає необхідного стажу відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, який є діючим на даний час. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення за пенсією має складати 24 роки 6місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 14 років. Однак, як наголошує відповідач, вислуга років позивача становить 20 років 01 місяць 1 день. Таким чином, рішення про відмову у призначенні пенсії орган Пенсійного фонду України вважає правомірним, а позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Справа відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

13 листопада 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії з огляду на відсутність стажу, необхідного для призначення пенсії, встановленого частиною першою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого рішення, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним способом захисту порушених прав позивача на пенсійне забезпечення буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії від 13.11.2019 №124/03.15-24 та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 08.11.2019 (з дати звернення) без обмеження її максимальним розміром, виходячи з розміру 86 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

з 01.12.1991 року умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

01.10.2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, згідно з яким ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ замінено двома частинами такого змісту: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

- з і жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Враховуючи наведені зміни, з 1 жовтня 2011 року пенсія призначалась в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої ст.50-1 Закону № 1789- ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статі Законом № 3668-VI.

При цьому, з 1 жовтня 2011 року відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01.11.2019 року по 30.09.2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років.

Проте, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийняття Закону №1697- VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. З, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

Аналізуючи вищевикладене, апеляційним судом встановлено, що з 15.07.2015 року у відповідача відсутні підстави для призначення пенсії позивачу згідно з статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що на момент звернення у позивача стаж становить 20 років 01 місяць 1 день, а необхідно 24 роки 6 місяців.

Крім того, судом першої інстанції при винесені рішення не враховано норми ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", якою визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII (в редакцій чинній на а момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення а вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 26.04.2018 року у справі №404/247/17 та від 08.04.2018 року у справі № 404/6220/16-а.

Щодо задоволення вимоги щодо виплати перерахованої пенсії без обмеження -граничного розміру, колегія суддів виходить з наступного.

Так, абзацом 6 ч.15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової готової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічна норма регламентована й абз.4 ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» N 1789-ХІІ.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік встановлено, що з 01.12.2019 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1638,00 грн. Тож, максимальний розмір пенсії починаючи з 01.12.2019 не може перевищувати 16380, 00 грн. (1638*10=16380).

Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для виплати пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру оскільки, на законодавчому рівні дане питання врегульоване та встановлено максимальний розмір пенсії, що підлягає до виплати.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, , 308, 311, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 460/3032/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. Б. Хобор
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено