Справа № 320/5772/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року справа №320/5772/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Києві та Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі територіального підрозділу-Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_2 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась в інтересах свого сина до Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з метою вклеювання до паспорту громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років. Однак отримав лист-відмову, який мотивований тим, що внесено зміни та доповнення до деяких пунктів Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, зокрема щодо обов`язкового обміну паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі картки, якщо особа досягла 25- чи 45-річнго віку та не звернулась у встановленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує права її сина, оскільки через свої релігійні переконання не бажає оформлювати паспорт у формі пластикової картки типу ID-картки, а також не надає згоду на обробку персональних даних.

Ухвалою суду від 13.07.2020 в даній справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Від представника відповідача - Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджується, що законодавством установлено місячний строк для вклеювання нових фотографій до паспорта зразка 1994 року після досягнення особою 25- чи 45-річного віку, у той час, як позивач звернулась до відповідача із заявою майже через десять місяців після досягнення 25-річного віку, відтак відмова відповідача є обґрунтованою.

Також наголошував, що у відповідності до вимог чинного законодавства, єдиною формою виготовлення паспорту громадянина України, є картка, що містить безконтактний електронний носій.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Син позивача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно рішення Тараіцанського районного суду від 26.09.2012р. справа № 2-О-33/2012р. 1025/4025/2012р. визнаний недієздатним. Тім же рішенням суду ОСОБА_1 призначена опікуном ОСОБА_2 .

Позивач, в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася до Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м.Києві та Київській області (надалі Відповідач) із заявою вх. №Р-7566/6/8012-20 про ненадання згоди на обробку персональних даних на підставі ст. 8 Закону України №2297- VI від 01.06.2010 р. та проханням вклеїти в паспорт ОСОБА_2 Серія НОМЕР_1 фотокартку при досягненні 25 річного віку, після спливу тридцятиденного строку. Позивач звернулася за оформленням паспорта громадянина України у формі книжечки з можливістю вклеювання фотограф без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про нього до Єдиного державного демографічного реєстру. Ця заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання він відмовляється від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо нього та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

При зверненні до Відповідача позивач надала пакет документів, який відповідає вимогам пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 (надалі - Порядок № 456), а саме: заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому ним віку.

Листом Відповідача від 18.06.2020р. № 80.3245-536/80.3245.1-20 (далі - Відмова) позивачу було повідомлено про відмову у вклеюванні фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року серія НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , у зв`язку з досягненням 25 років після спливу місячного строку з моменту досягнення відповідного віку.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 5-6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Разом з цим, у випадку сина позивача спірні правовідносини виникли у зв`язку з Відмовою на його звернення з приводу оформлення паспорта громадянина України, пов`язаної з вклеюванням у паспорт громадянина України фотокартки, при досягненні 25 річного віку, після спливу тридцятиденного строку.

Таким чином, враховуючи, що йому було відмовлено у оформленні і видачі паспорта громадянина України з вклеєною новою фотокарткою, у зв`язку з досягненням 25 річного віку, після спливу тридцятиденного строку, не наданням згоди на обробку персональних даних та небажанням отримання паспорта у вигляді ID-картки, суд приходить висновку, що дана адміністративна справа, має ознаки зразкової справи №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 у даному випадку підлягають застосуванню.

Суд вважає правильною та законною позицію позивача про наявність у її сина права на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Така позиція побудована на висновках Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, викладених в постанові у зразковій справі №806/3265/17 і вказані висновки, відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України повинні бути враховані судом, що розглядає аналогічну справу.

Про те, що спір у даній справі є аналогічним спору, що розглядався у наведеній зразковій справі №806/3265/17 свідчать позовні вимоги, зокрема оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням її сином згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення № 2503.

Основний правовий висновок, що висловлений в рішенні за результатами розгляду зразкової справи це - реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Велика Палата Верховного Суду за аналогічних обставин захистила право позивача, зобов`язавши суб`єкт владних повноважень, з метою належного захисту порушених прав, оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503.

Відповідно до ч.2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Положеннями ч.1 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-УІ (надалі - Закон № 5492-УІ) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 5492-УІ передбачено, що Реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Такий Реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (ч.І ст. 10 Закону № 5492-УІ).

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" п. 1 ч.І ст.13 Закону № 5492- VI).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 5492-УІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання (ст. 14 Закону № 5492-УІ)

На виконання положень ч.2 ст. 15 та абз. 2 ч.2 ст. 21 Закону № 5492-УІ прийнято Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 (надалі - Постанова № 302).

За змістом п.2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.92 № 2503-ХІІ (надалі - Положення про паспорт);

- з 01 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (абз. 5 п. З Постанови № 302).

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302 (надалі - Порядок), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 131 Порядку визначено, що до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" закріплено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 6 вказаного закону передбачено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В свою чергу, згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9, 10, 11 Положення про паспорт громадянина України паспорт є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88x125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Згідно з підпунктом 6 пункту 6 Порядку обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Отже, за чинним законодавством громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.

При цьому підпункт 6 пункту 6 Порядку №302 визначає підстави для обміну паспорта зразка 1994 року, але не містить імперативної заборони щодо вклеювання фотокартки до такого паспорту при досягненні особою 45-річного віку за наявності регламентованих ним умов.

Аналогічна правова позиція висловлена КАС ВС у постанові від 05.12.2019 року №420/270/19.

З обставин справи вбачається, що син позивача не мав на меті отримати паспорт з безконтактним електронним носієм та чітко вказував при зверненні до Відповідача про не надання своєї згоди на обробку персональних даних.

Однак паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним немає наслідком його вилучення. Крім того, вказаними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку (постанова Верховного Суду від 31.01.2020 № 200/6627/19).

В цій же постанові Верховний Суд вважає правомірним посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, відповідно до якого особі гарантується право на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки відповідно до вищенаведених норм, тоді як відповідач у спірних правовідносинах (правове регулювання яких не змінилося після прийняття наведеного судового рішення) фактично спонукає до отримання позивачем паспорту у формі паспортної картки.

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

При цьому, як передбачено у ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Вказане повністю кореспондується із ст.9 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (надалі - Конвенція), якою передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки (включаючи вклеювання нових фотокарток), законодавством не передбачено.

Оскільки син позивача та вона є глибоко віруючими людьми, отримання паспорта у формі II)- картки (яке передбачає присвоєння її сину цифрового ідентифікатора у виді унікального номера запису в Реєстр є для них неприпустимим і порушує їх право на свободу світогляду і віросповідання, що гарантується ст. 35 Конституції України.

Як наголошує Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 № 420/3253/19, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом) не було необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Крім того, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

При цьому, стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «С. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Враховуючи вказане у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому електронна обробка даних у процесі оформлення ID-паспорту без наявності згоди сина позивача на таку обробку персональних даних порушуватиме принцип поваги до його приватного життя.

З приводу можливої неподібності обставин даної справи обставинам зразкової справи, описаним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 (далі - Постанові ВП ВС) слід відмітити наступне.

Згідно з даною постановою ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про: тобто немає чіткого застереження, що видача паспорту має відбуватись вперше;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт.

Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи (п.5 Розділу І Порядку № 456).

Тобто в розумінні чинного законодавства процедура вклеювання фотокартки прирівнюється до оформлення та видачі паспорта. А тому суд має враховувати висновки постанови ВП ВС у зразковій справі.

При цьому суд наголошує, що матеріали справи підтверджують при зверненні до Відповідача наявність в заяві сина позивача відмови через релігійні переконання від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в Реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо нього та її подальшого зберігання, використання, обробки в Реєстрі.

У абз. З пункту 2 розділу V Порядку №456 вказано, що «Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особи після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду».

Таким чином, отримання відповідного судового рішення є необхідною передумовою для захисту його прав.

Аналогічна позиції Верховного Суду, викладена у постановах від 31.01.2020 у справі № 200/6627/19, від 06.02.2020 № 420/3253/19, від 12.11.2019 у справі №640/21330/18, від 05.12.2019 року №420/270/19.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду належних і допустимих доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому визнає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області () щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу - Таращанського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області () вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_2 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.