Справа № 400/3295/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 р. № 400/3295/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" про визнання протиправними та скасування прийнятих приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем постанов від 07.02.2020 року та від 06.03.2020 року у ВП №61189501,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява 13 серпня 2020 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" (надалі - третя особа) про визнання протиправною та скасування прийнятих приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем:

- постанови від 07.02.2020 року про відкриття виконавчої провадження ВП № 61189501 за виконавчим написом № 6591 від 05.12.2019 року, виданим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 15221,00 грн.;

- постанови від 07.02.2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 1522,10 грн.;

- постанови від 07.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.;

- постанови від 06.03.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 на загальну суму 17243,10 грн.

Позивачка мотивує свої позовні вимоги тим, що згідно з статтею 87 Закону України від 02.09.1993 р. № 3425-XII "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 затверджений Постановою № 1172 Перелік був змінений, зокрема, доповнений пунктом 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Саме цей пункт вказаний у виконавчому написі. Проте, постановою від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд визнав частково незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в тому числі в частині доповнення Переліку пунктом 2. Таким чином, з 22.02.2017 р. стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватись на підставі виконавчих написів.У виконавчому написі, що надійшов на виконання відповідачу, вказано, що його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Виконавчий напис, що був поданий відповідачу з заявою про примусове виконання рішення, був вчинений всупереч статті 87 Закону "Про нотаріат", а тому факт його подання відповідачу не міг бути підставою для відкриття виконавчого провадження. Зважаючи на наведене, позивачка просила скасувати спірні постанови відповідача.

Ухвалою від 18.08.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3295/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ.

26.08.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича надійшла заява про застосування строку позовної давності, мотивована тим, що позивач оскаржує, зокрема, постанови відповідача від 07.02.2020 року у ВП №61189501. В позовній заяві позивач сам зазначає, що оскаржувані постанови від 07.02.2020 року про відкриття виконавчої провадження ВП № 61189501, від 07.02.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди та від 07.02.2020 року про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, отримані ОСОБА_1 ще 12.02.2020 року. В свою чергу, з даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася лише 13.08.2020 року, тобто з пропуском встановленого строку.

26.08.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до вимог статті 12 Закону №1404-УІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Так на виконання цієї норми на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача щодо відкриття провадження з примусового виконання виконавчого напису. Відповідачем, на виконання приписів вимог Закону №1404-VIII було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам ст. 4 Закону №1404-VIII та встановлено відсутність умов передбачених ч. 4 ст. 4 цього Закону для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. До того ж, на час відкриття виконавчого провадження виконавчий напис від 05.12.2019 року № 6591 не оскаржено в судовому порядку, а отже є чиним. Отже, з викладеного вбачається, що всі дії виконавця чітко кореспондуються з вимогами чинного законодавства.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року, судом на підставі положень ч. 1 ст. 169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Вказаною ухвалою суд зобов`язав позивача надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

10.09.2020 року за вх. №18189 через канцелярію від позивача до суду надійшов супровідний лист разом з заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 14.09.2020 року суд продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 30.09.2020 року.

24.09.2020 року за вх. № 12979 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, відповідно до якої ОСОБА_1 зазначила, що 12.02.2020 року отримала постанову від 07.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61189501 за виконавчим написом № 6591 від 05.12.2019 року, виданим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 15221,00 грн., постанову від 07.02.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1522,10 грн. та постанову від 07.02.2020 року про стягнення з мінімальних витрат виконавчого провадження. У зазначених документах виконавчого провадження містилося посилання на виконавчий напис нотаріуса № 6591 від 05.12.2019 року, зміст якого позивачу не був відомий. ОСОБА_1 звернулася до відповідача, з вимогою направити безпосередньо виконавчий документ, так як вирішити питання щодо оскарження дій виконавця залежить саме від виконавчого документу. 10.03.2020 року ОСОБА_1 направила на електронну адресу приватного виконавця запит. Відповідь відповідачем не надано. 11.03.2020 року ОСОБА_1 направила такий же запит на адресу приватного нотаріуса Колейчика В.В. Приватним нотаріусом відповіді не надано. 17.06.2020 року представник позивача зателефонувала відповідачу та клопотала про направлення виконавчого напису №6591 від 05.12.2019 року на її електронну адресу. 17.06.2020 року на електронну адресу представника позивача відповідач направив скан- копію виконавчого напису № 6591 від 05.12.2019 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 1 5221,00 грн. Лише після ознайомлення зі змістом виконавчого напису, позивач зрозуміла про порушення своїх прав. Враховуючи введення обмежувальних заходів та на період дії карантину позивач звернулася до суду лише 08.08.2020 року.

Ухвалою від 29.09.2020 року суд поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом, продовжив розгляд справи № 400/3295/20 в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 07 жовтня 2020 року.

Позивачка в судове засідання, призначене на 07.10.2020 року не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 18.08.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" в судове засідання, призначене на 07.10.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило. Третя особа пояснень щодо позову не надала.

Суд клопотання відповідача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6591, про звернення стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" заборгованість в розмірі 14 721, 00 гривень.

06.02.2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича з заявою про примусове виконання рішення, в якій просив:

- прийняти на примусове виконання виконавчий, напис № 6591 від 05.12.2019 року, виданий приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" у розмірі 15 221, 00 грн.;

- у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового статусу за місцем проживання (перебування) боржника.

До вказаної заяви стягувачем, зокрема, додано оригінал виконавчого напису № 6591 від 05.12.2019 року та оригінал платіжного доручення про сплату авансового внеску.

На підставі заяви представника ТОВ "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс", 07.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61189501 з виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. № 6591 від 05.12.2019 року.

Одначасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідачем винесено постанову від 07.02.2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 1522,10 грн. та постанову від 07.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.

Крім того, 06.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 на загальну суму 17243,10 грн.

Не погодившись із вказаними постановами у виконавчому провадженні ВП № 61189501, позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання постанов протиправними та їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону № 1404.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 1403 установлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, що визначено ч. 2 ст. 16 Закону № 1403.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених законом випадках - приватні виконавці.

Приватні виконавці здійснюють примусове виконання рішень, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 2 ст. 5 Закону № 1403 встановлені обставини, наявність яких унеможливлює здійснення приватним виконавцем виконання того чи іншого виконавчого документа.

Разом з цим, докази наявності обставин, що унеможливлюють виконання виконавцем Бухалевичем С.В. виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості та передбачені ч. 2 ст. 5 Закону № 1403, суду не надані.

Ст. 24 Закону № 1403 визначає виконавчі округи та територіальні межі діяльності приватного виконавця.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1403 установлено, що відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, містяться в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Місце виконання рішення визначає ст. 24 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених вище положень Законів № 1404 і № 1403 зумовлює висновок, що право приватного виконання на прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність і відомості про який містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Приватний виконавець повноважний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження лише в тому разі, коли виконавчий документ пред`явлено до виконання: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (за місцезнаходженням боржника - юридичної особи); або 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання установлений ч. 4 ст. 4 Закону № 1404.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Інших підстав для повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Закон № 1404 не передбачає.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).

На час звернення стягувача до відповідача з заявою про примусове виконання рішення та винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження Інструкція № 512/5 діяла у редакції від 28.12.2019 року.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначає розділ ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 4 Закону № 1404.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону № 1404, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону № 1404, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Згідно з абз. 1 п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у разі якщо місце проживання чи перебування боржника - фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) або місцезнаходження його майна знаходиться у виконавчому окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та за відсутності визначених Законом № 1404 підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації про боржника, до відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у виконавчому документі - виконавчому написі нотаріуса та у заяві про примусове виконання рішення містяться відомості про зареєстроване місце проживання боржника: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту заяви про примусове виконання рішення, стягувач просив відкрити виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника.

Відповідач здійснює свою діяльність у межах виконавчого округу, який розташовано у Миколаївській області.

Отже, в даному випадку виконавчий документ подано за місцем проживання боржника - фізичної особи, що зазначено у виконавчому документі та заяві про примусове виконання рішення ( АДРЕСА_1 ).

При цьому це місце проживання знаходиться у виконавчому окрузі, в межах якого відповідач здійснює свою діяльність.

Належні та допустимі докази наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання суду не надані.

Наведене зумовлює висновок, що при прийнятті виконавчого документа до виконання та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені Законами № 1404, № 1403 та Інструкцією № 512/5.

Як наслідок, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови виконавця Булахевіча С.В. від 07 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61189501 задоволенню не підлягають.

Доводи позивача, що стосуються відсутності підстав для вчинення виконавчого напису; визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. п. 1 та 2 в судовому порядку, суд відхиляє з наведених нижче міркувань.

Статтею 90 Закону «Про нотаріат» встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів (пункт 3).

Таким чином, така нотаріальна дія, як вчинення виконавчого напису, є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора шляхом стягнення грошових сум або витребування майна від боржника за цим виконавчим документом, якщо така вимога є безспірною.

Жодною нормою ні Закону № 1404-VIII, ані Інструкції № 512/5 не передбачено право приватного виконавця надавати оцінку щодо правомірності дій нотаріусів при вчиненні ними виконавчих написів.

Доказів оскарження спірного виконавчого напису, у встановленому законом порядку, позивачем не надано.

Зазначені позивачем обставини можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, з огляду на те, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час судового розгляду, виконавчий напис не визнано таким, що не підлягає виконанню, ці аргументи не можуть випливати на оцінку правомірності рішень та дій виконавця.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування прийнятих приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем постанов від 07.02.2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 1522,10 грн. та про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 42 Закону № 1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця: авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно до п. 6 Розділу І Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1 Розділу VI Інструкції, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 Розділу VI вказаної Інструкції, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 наведеної статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Приписами ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 3 ст. 45 цього ж закону визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Статтею 31 Закону № 1403-VIII встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Крім того, ч. 7 ст. 31 цього ж закону передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2020 року за виконавчим провадження № 61189501 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, в якій, постановлено стягнути з позивача основну винагороду приватного виконавця в сумі 1522,10 грн., тобто у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Тобто, вимоги позивача про визнання протиправними і скасування постанов від 07.02.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника мають похідний характер від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61189501, а тому також не підлягають задоволенню.

З наведених вище міркувань суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки у спірних правовідносин відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, вказаний виконавчий напис є чинним та у судовому порядку не оскаржувався.

Разом з тим, з урахуванням незгоди позивачки з висновками виконавчого напису, належним способом захисту права позивачки було б судове оскарження саме виконавчого напису від 05.12.2019 року №6591.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідачем, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних постанов.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати покласти на позивачку.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Фінанс" про визнання протиправними та скасування прийнятих приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем постанов від 07.02.2020 року та від 06.03.2020 року у ВП №61189501 - відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 12.10.2020 року.

Суддя Г. В. Лебедєва