Справа № 420/5374/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м. Одеса Справа №420/5374/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А.

за участі : секретаря Ягенської К.О. представників: позивача Латій О.В., відповідача РСЦ МВС в Одеській області Чугуникової М.В., Чепіженко В.В., Толпиго О.Ф., ГСЦ МВС Карпик Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, Головного сервісного центру МВС в якому з урахуванням уточнень просив суд визнати протиправним та скасувати наказ №31 к/тр Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 22.05.2020 року стосовно звільнення із припиненням державної служби начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу м.Одеса) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, поновити на державній службі на посаді начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу м.Одеса) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області з 26.05.2020 року, стягнути з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 26.05.2020 року по 07.07.2020 року включно в сумі 36419.07грн. стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000грн., мотивуючи це тим, що оскаржуваним наказом він був звільнений з займаної посади - начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області в зв`язку з прийняттям КМУ постанови №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» якою ліквідований Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області. Проте до теперішнього часу сервісні послуги продовжуються надаватися територіальними органами та структура Головного сервісного центру МВС не впорядкована. Під час ознайомлення з майбутнім звільненням жодної іншої посади запропоновано не було. Зазначає, що на цей час створений Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Одеській області, який фактично відрізняється лише назвою, але на посаду його керівника призначена інша особа, фактична відбулась зміна тільки назви органу, а не повна ліквідація юридичної особи. Та в новоствореному центрі йому не запропонували будь-якої посади, тоді як інших працівників з центру який ліквідується призначили на відповідні посади до новоствореного центру. Також при звільненні не врахували, що на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, та не був проведений порівняльний аналіз наявності переважного права на залишення на роботі у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не був врахований стаж, кваліфікація, продуктивність праці. Звільнення відбулось під час його непрацездатності.

Представник Головного сервісного центру МВС подав відзив, у якому заперечував проти задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що Головний сервісний центр МВС ніяких протиправних дій щодо позивача не вчиняв та ніякого відношення до поновлення позивача на посаді не має. Зазначає, що ліквідації Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області ще не відбулось, так як запис про її припинення не внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Посилається на те, що змінена редакція ст.87 Закону України №889 «Про державну службу» не передбачає обов`язку суб`єкта призначення на підставі приписів КЗпП попередньо вирішувати питання про можливість переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу у цьому державному органі навіть у випадку реорганізації державного органу. Таким чином законодавство не передбачало у разі ліквідації або реорганізації державного органу обов`язку переведення працівника у державний орган, якому передаються відповідні повноваження та функції такого органу. Та позивач не звертався до ГСЦ МВС із заявою про переведення чи прийняття на службу до ГСЦ МВС. Також Головний сервісний центр МВС із його філіями в тому числі Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області це новостворена юридична особа з новими затвердженими штатами апарату тому просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області надав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечують проти задоволення позовних вимог, та зазначають, що Постановою КМУ №79 ліквідовані територіальні органи з надання сервісних послуг МВС серед яких Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, та наказом МВС України від 24.02.2020 року №171 затверджена структура сервісного центру МВС, а наказом ГСЦ МВС №18 від 27.04.2020 року затверджено Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС). 05.03.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про початок процедури припинення РСЦ МВС в Одеській області без визначення правонаступника. Наказом МВС України від 03.03.2020 року №218 утворено ліквідаційну комісію РСЦ МВС в Одеській області. 05.05.2020 р. у Головному сервісному центрі МВС () створено філію - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС ) без статусу юридичної особи, а 26.05.2020 РСЦ МВС в Одеській області припинив здійснювати функції територіального органу з надання сервісних послуг МВС. 27.05.2020 повноваження і функції у сфері надання адміністративних послуг розпочав здійснювати РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) відповідно до п.13 Порядку здійснення заходів пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановю КМУ №1074 від 20.10.2011р.

Наказом начальника Регіонального сервісного центру №20 від 31.01.2019 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника територіального сервісного центру №5153 з випробувальним терміном три місяці, як такий що успішно пройшов конкурсний відбір, та наказом Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області №67 к/тр від 02.05.2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця, як такому, що успішно пройшов випробувальний термін.

06.03.2020 року ОСОБА_1 було попереджено про припинення державної служби на підставі п.11 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією РСЦ МВС в Одеській області як юридичної особи.

Наказом заступника начальника ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 22.05.2020р. №31 к/тр відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» позивач з 26.05.2020 р. звільнений із посади начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області із припиненням державної служби в зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області.

Поновлення позивача на посаді не може бути проведено також через те, що РСЦ МВС в Одеській області ліквідується.

Ухвалою суду від 14.07.2020 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.09.2020 року Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Одеській області замінений належним відповідачем Головним сервісним центром МВС.

23.09.2020 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, письмові пояснення, інші письмові докази, , оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою КМУ №889 від 28.10.2015 року «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» утворена як юридична особи публічного права Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.

Наказом МВС України №1646 від 29.12.2015р. (зареєстрований Міністерством юстиції України 28 січня 2016 р. за № 56/28286) затверджено Положення про територіальний сервісний центр МВС.

У п.1 Наказу №1646 зазначено, що Територіальний сервісний центр МВС (далі - ТСЦ МВС) є структурним підрозділом територіального органу МВС - регіонального сервісного центру МВС (далі - РСЦ МВС).

Кабінет міністрів України Постановою №79 від 12.02.2020 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком, де серед іншого значиться Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.

Та згідно даних з ЄДРПОУ Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області (код 401121139) є юридичною особою та за організаційно-правовою формою - органом державної влади, створеним на підставі постанови КМУ №889 від 28.10.2015р., який з 05.03.2020 року перебуває у стані припинення, та ОСОБА_2 є головою комісії з припиненням.

Пунктами 2,3 постанови КМУ №79 покладено на Міністерство внутрішніх справ здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, та визначено, що

територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до впорядкування структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.

Виходячи з викладеного територіальний сервісний центр №5153 (на правах відділу) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області в якому позивач працював начальником не є юридичною особою та входив до складу Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області (), який ліквідується та з 05.03.2020 року перебуває у стані припинення.

Про заплановане масове вивільнення працівників з РСЦ МВС в Одеській області до Одеського міського центру зайнятості 06.03.2020 року відповідачем подана звітність за формою №4-ПН.

Наказом Головного сервісного центру МВС №18 від 27.04.2020 року затверджено Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) згідно п.1 якого Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС утвореним на правах філії без статусу юридичної особи.

Згідно п.5 Положення РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області безпосередньо підпорядковується ГСЦ МВС. РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області складається із структурних підрозділів, у тому числі територіальних сервісних центрів МВС.

Підставами для припинення державної служби відповідно до положень ст.83 Закону України №889 «Про державну службу» є:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п. 1-1 ч.1 стаття 87 Закону України «Про державну службу» №889 підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Згідно ч.3 ст.87 ЗУ №889 суб`єкт призначення або керівник державної служби

попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Отже при скороченні чисельності або штату державних службовців, скорочені посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком, та вказані норми не стосуються ліквідації.

Відповідно до ч.2,3 ст.5 Закону України №889 відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Таким чином, виходячи з того, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби при ліквідації наразі врегульована положенням Закону України №889 положення ст.49-2 КЗпП України не застосовуються, а тому відповідач не повинен був враховувати наявність чи відсутність переваг у працівників при їх звільненні під час проведення процедури ліквідації юридичної особи.

Щодо перебування позивача на лікарняному на час звільнення, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з листка непрацездатності серії АДЦ №707734 позивач з 26.05.2020 по 30.05.2020 року перебував на лікарняному (т.1 а.с.34).

Згідно ч.5 ст.87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що відповідач з ранку 26.05.2020 року вийшов на роботу та під час перебування на робочому місці йому був вручений під підпис наказ про звільнення №31к/тр від 26.05.2020р., а тому його наступне звернення до лікаря в зв`язку з погіршенням стану здоров`я не свідчить про недотримання відповідачем положень законодавства, враховуючи те, що юридична особа в якій він працював підлягає повної ліквідації.

Згідно ч.4 ст.40 КЗпП особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Абз.2 ч.3 ст.87 ЗУ «Про державну службу» державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Проте позивач як до звільнення, так й після звільнення не звертався до Головного сервісного центру МВС щодо переведення його на іншу посаду в інший орган, так само не подавав заяву на участь у конкурсі, який проводився відповідачем після звільнення на вакантні посади в новостворені філії. Та як вже зазначав суд призначення на посаду після звільнення є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення.

Відповідно до п.4 ст.105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Аналогічного змісту врегульовано питання у п.18 Постанови КМУ №1074 від 20.10.2011р. «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади».

Наказом МВС України №218 від 03.03.2020 року утворені ліквідаційні комісії територіальних органів з надання сервісних послуг МВС та призначено головою ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області Єрмолінського О.В., та зобов`язано голів ліквідаційних комісій у триденний строк після отримання цього наказу затвердити персональний склад відповідної ліквідаційної комісії.

В наступному наказом МВС №410 від 25.05.2020 року головою ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області призначений ОСОБА_2 .

Таким чином після утворення ліквідаційної комісії в Регіональному сервісному центрі МВС в Одеській області повноваження органу управління в тому числі щодо звільнення працівників перейшли до неї. Суд враховує, що повноваження щодо черговості звільнення працівників у тому числі й позивача відносяться до дискреційних повноважень органу управління.

Суд наголошує, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України вищезазначеним критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Слід враховувати, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип поділу влади.

Згідно статті 111 Цивільного кодексу України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Позивач був завчасно 06.03.2020 року письмово повідомлений про майбутнє звільнення через ліквідацію юридичної особи - Регіонального сервісного центру МВС В Одеській області (т.1. а.с.126), з ним проведений належний розрахунок, а тому відповідач виконав усі вимоги, які висуваються законодавством під час проведення даної процедури.

Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області в особі голови ліквідаційної комісії не наділений правом самостійного вирішення питання працевлаштування працівників до новоутворених органів, зокрема, до Головного сервісного центру МВС, і не має законних підстав для цього.

Головний сервісний центр МВС є окремою юридичною особою, та в ньому є свій керівник, який приймає рішення про призначення на вакантні посади.

Створити вакантні посади і запропонувати їх для переведення працівників з іншої установи може лише новоутворений орган. Та на час звільнення позивача від ГСЦ МВС до РСЦ МВС в Одеській області пропозицій про переведення позивача не надходило.

Щодо посилання позивача на постанови Верховного суду від 03.06.2020 року справа №821/2085/17 та від 22.01.2020 року справа № 813/3948/16, то суд не вважає, що висновки по ним слід застосовувати в межах цієї справі, так як обставини справи мають свою особливість та індивідуально - визначений характер та за своєю правовою природою мають різний предмет правового регулювання. У вказаних справа звільнення відбулось під час реорганізації та зміни штатного розкладу, в той час по цій справі звільнення відбулось через ліквідацію підприємства, та справах на які посилається позивач застосовувалось законодавство діюче на момент виникнення спірних правовідносин в 2016 роках, тоді як в 2019 році відбулись зміни в трудовому законодавстві щодо державних службовців, які по іншому регулюють спірні питання (набрання чинності Законом №117-ІХ). А тому вважати, що наведені позивачем судові рішення є такими, що мають беззаперечну умову для їх врахування при вирішенні цієї справи, є необґрунтованою позицією.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Та відповідач - як суб`єкт владних повноважень довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних рішень.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Та враховуючи, те що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то не підлягає задоволенню стягнення витрат на правову допомогу та судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст. ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 13.10.2020 року.

Суддя Іванов Е.А.

.