Справа № 161/16812/15-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/16812/15-а пров. № А/857/11725/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Савки С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року (головуючого судді Присяжнюк Л.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 10 год. 43 хв. в м. Луцьк) у справі №161/16812/15-а провадження №2-а/161/556/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.10.2015 звернулася в суд з позовною заявою до інспектора Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області Бихнюка Сергія Миколайовича (судом першої інстанції замінено відповідача на Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області) в якій просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 27.10.2015 серії ПС2 №610270 і закрити провадження згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 із представником Замлинським Станіславом Сергійовичем звернулися до Львівського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року та прийняти нову постанову по суті позовних вимог шляхом їх повного задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2015 у справі №161/16812/15-а без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.09.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 прийнято справу №161/16812/15-а до провадження.

08.10.2020 ОСОБА_2 направив до апеляційного суду додаткові пояснення у справі №161/16812/15-а, яких зазначає про відсутність доказів про вчинення адміністративного правопорушення позивачки.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 988971 від 27.10.2015 року вбачається, що 27.10.2015 року о 11 год. 34 хв. в м. Луцьку по вул. Карпенка-Карого ОСОБА_1 керувала автомобілем марки КІА-MAGENTIS, д.н. НОМЕР_1 та на перехресті з круговим рухом вул. Карпенка-Карого-Конякіна не виконала вимоги дорожніх знаків 4.10. «Круговий рух», 1.4.1. «Напрямку руху», поїхала прямо, чим порушила вимоги п. 33 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

У графі «Письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказано «категорично заперечую, рухалася по кільцю дороги, не надано доказів фото та відеофіксації, не роз`яснено ст. 63 КУ, ст. 268 КУпАП, свідок ОСОБА_3 , довідка про дислокацію відсутня, відмовився записати свідка, автомобіль ДАІ створював аварійну ситуацію, відсутні проблискові маячки», а під вказаними записами значиться підпис позивача. В той же час у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» (щодо ознайомлення із протоколом, отримання його копії, правильності внесених даних) також проставлений позивачем підпис.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №610270 від 27.10.2015 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. (аркуш справи 4).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні зазначеного порушення доведена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного застосування норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частина перша статті 122 КУпАП встановлює, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів дійшла висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП, не доведена в повному обсязі, оскільки обгрунтування відповідача вказане тільки у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.10.2015, який складений поліцейським, а тому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, які б спростовували доводи позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення даного позову .

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, відтак у поліцейського не було належних правових підстав для накладення на неї штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, тому зазначену постанову слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Щодо судових витрат, то в силу приписів статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судовий збір, сплачений за подання позову відповідно до квитанції №0.0.457959789.1 від 07.11.2015.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року у справі №161/16812/15-а провадження №2-а/161/556/15 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 27.10.2015 серії ПС2 №610270 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 487 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень) 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль