Справа № 520/8458/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
05 жовтня 2020 р. № 520/8458/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дронь А.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25.04.2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно (у тому разі за неотримані санітарно-гігієнічні предмети особового догляду, передбачені нормами 57, 58 та ін.), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 квітня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач невчасно виплатив йому грошове забезпечення при звільнені та компенсацію за речове майно, за що Кодексом законів про працю передбачено відповідальність. Позивач вважає, що відповідачем порушено норми Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Наказу МОУ № 306 від 10.06.2019 року. Зазначає, що відповідачем протиправно не було здійснено при звільнені позивача нара хування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, передбаченої Наказом Мініс тра оборони України №306 від 10.06.2019 (зміни та доповнення до Наказу МОУ від 29.04.2016 № 232), який вступив у дію 27.08.2019 року. Вважає, що неправомірними діями з боку відповідача ОСОБА_1 було нанесено матеріальну шкоду.

Позивач вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), щодо непроведення нарахування та виплати йому грошової компе нсації за неотримане речове майно та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року було відкрито спрощене провадження із викликом сторін у судове засідання в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

До суду надійшов відзив відповідача на первинний позов, в якому відповідач з вимогами заявленого позову не погоджується.

Також відповідачем надано 28.09.2020 рок відзив на уточнений позов, в якому відповідач проти вимог заявленого позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Позивач призваний на військову службу в Збройні Сили України із запасу та йому встановлено на день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 календарну вислугу років - 02 роки 06 місяців 08 днів, можна прийти до висновку, що Позивач не набув права на нарахування заборгованості за неотримане речове майно, так і відповідно отримання компенсації у зв`язку з тим, що його календарна вислуга років менша ніж за 5 років, а тому у командування військової частини НОМЕР_1 підстави для нарахування заборгованості та сплати компенсації вартості неотриманого речового майна за час проходження військової служби Позивачу відсутні. При цьому, представником відповідача вказано, що компенсація вартості за не отримане речове майно не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця, виплачується у визначених законодавствах випадках

Позивачем надана відповідь на відзив, в якій позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, не погоджується, заначивши, що в порушення норм чинного законодавства, відповідачем (військова частина НОМЕР_1 ) йому при звільненні зі служби протиправно не було проведено належним чином остаточний розрахунок та не було ви плачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Позивач зазначає, що правомірність заявленої в позові вимоги про стягування на свою користь належної компен сації за неотримане речове майно підтверджується Постановою Верховного Суду від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18: Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі 420/5395/18: Рішенням Чернігівського адміністративного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 620/3900/19.

У судове засідання, призначене на 05.10.2020 року, сторони, що повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи - не прибули, причини неявки судуне повідомили.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , в період з 17 жовтня 2019 року по 25 квітня 2020 року, маючи звання старшого солдата, проходив військову службу на контрактній основі на посаді гранатометник у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відмітками на вкладишу до військового квитака (а.с. 16).

17 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 та Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на строк шість місяців (п. 3 Контракту) (а.с. 17-19).

Як встановлено з п. 2. Контракту - Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства за безпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 .

Як встановлено за матеріалами справи 25 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за контрактом на підставі наказу в/ч НОМЕР_1 № 83-РС від 20.04.2020 року (а.с. 19).

Позивачем у позовній заяві вказано, що компенсацію за речове майно йому виплачено не було.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25.04.2020 року

По суті спірних правовідносин судом зазначається наступне.

Відповідно до приписів ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-XIІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII).

Також відповідно до ч.1 ст. 9-1 Закону №2011-XIІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктом 2 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Із вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Між тим, як свідчать матеріали справи, позивачем не було реалізовано право на подання відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби про нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Тобто, відповідач не відмовляв ОСОБА_5 в, а тому права позивача не порушував.

Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Крім того, відповідно до п. 1, 8 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 768/28898 (далі за текстом -Інструкція №232), ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці). Військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до абз. 1 п. 236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Пунктом 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 6 пункту 4 зазначеної Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, встановлено, що особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідно до абзацу 3 витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.04.2020 № 120 (по стройовій частині) встановлено ОСОБА_1 календарну вислугу років - 02 роки 06 місяців 08 днів.

Тобто, враховуючи той факт, що позивач призваний на військову службу в Збройні Сили України із запасу та йому встановлено на день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 календарну вислугу років - 02 роки 06 місяців 08 днів, суд приходить до висновку, що позивач не набув права на нарахування заборгованості за неотримане речове майно, так і відповідно отримання компенсації у зв`язку з тим, що його календарна вислуга років менша ніж за 5 років, а тому у командування військової частини НОМЕР_1 підстави для нарахування заборгованості та сплати компенсації вартості неотриманого речового майна за час проходження військової служби Позивачу відсутні.

Зазначені обставини підтверджуються відповідачем у наданому до суду відзиві на позов.

В ході розгляду справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 25.04.2020 року за № 120 (по стройовій частині) про виключення його зі списків військової частини у передбачений законодавством місячний термін не оскаржувався.

З врахуванням вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно - є такими, що задоволенню не підлягають.

З приводу встановлених в ході розгляду справи обставин судом робиться висновок, що доводи позивача, викладені в уточнених позовних вимогах, не можуть вважатися обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим є безпідставними, оскільки нормами законодавства не передбачено правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення підписано 12 жовтня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.