Справа № 520/13699/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

"12" жовтня 2020 р. № 520/13699/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 серпня 2019 року № 365 яким затверджено «Детальний план території для визначення можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ( АДРЕСА_1 ).

Позивачем 08.10.2020 року подано клопотання про забезпечення позову, відповідно до якого він просить:

- заборонити Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області розглядати питання затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення, земельних ділянок кадастрові номера :00:003:1913 та :00:003:1914 до набрання законної сили судовим рішенням по даній адміністративній справі;

- заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області та його структурним підрозділам вносити зміни до відомостей Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:003:1913 та :00:003:1914 щодо їх цільового призначення;

- заборонити Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області розглядати питання щодо затвердження Детального плану території за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області розробленого на підставі розпорядження Дергачівською РДА № 9 від 13 січня 2020 до набрання законної сили судовим рішенням по даній адміністративній справі;

- заборонити ОСОБА_2 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) та іншим особам за їх дорученням чи за договором, здійснювати підготовчі та будівельні роботи на земельних ділянках :00:003:1914 та :00:003:1914 та :00:003:1661 до набрання законної сили судовим рішенням по даній адміністративній справі.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що територія об`єкту проектування за оскаржуваним ДПТ-1, передбачалась загальною площею 0,2977 га, та складалась з двох ділянок, а саме з земельної ділянки, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (ЗД-2) та земельної ділянки, площею 0,1477 га, для ведення особистого селянського господарства (ЗД-З). Спірним ДПТ передбачався намір розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1477 га (ЗД-З) за умови зміни цільового призначення для розміщення об`єктів транспортної інфраструктури. Земельна діялнянка-3 загальною площею 0,1477 га, відповідно до ДПТ підлягала поділу та зміні цільового призначення. Площа земельної ділянки під розміщення будівель і споруд СТО після поділу повинна була становити 0,0863 га (ЗД-5) та підлягала зміні цільового призначення для розміщення об`єктів транспортної інфраструктури.

Решта території 0,0614 га (ЗД-4), що залишається по фактичному використанню, підлягала зміні цільового призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Таким чином, оскаржуваним ДПТ, який затверджено оскаржуваним Розпорядженням, планувався поділ ЗД-З, внаслідок чого буде сформовано дві земельні ділянки, цільове призначення яких, в подальшому підлягало зміні . Одна з них, а саме ЗД-4, після зміни цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови, разом з ЗД-2 буде використовуватись для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Натомість ЗД-5, після зміни цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості та транспорту буде використовуватись для розміщення підприємства з надання послуг по технічному ремонту та миттю легкових автомобілів.

В Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0614 га, кадастровий номер: :00:003:1913 (ЗД-4) та ділянку площею 0,0863 та, кадастровий номер: :00:003:1914 (ЗД-5), утворених шляхом поділу ЗД-З, площею 0,1477 га, як це і передбачалось оскаржуваним ДПТ.

Щодо заборони затвердження змін цільового призначення земельних ділянок, заявник зазначив, що детальним планом території, який затверджено спірним Розпорядженням передбачено зміну цільового призначення земельної ділянки кадастрові номер: :00:003:1913 (ЗД-4) з земель сільськогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови, та земельну ділянку кадастровий номер: :00:003:1914 (ЗД-5) з земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості та транспорту і буде використовуватись для розміщення підприємства з надання послуг по технічному ремонту та миттю легкових автомобілів.

Водночас, зазначені земельні ділянки, як і весь земельний масив, на якому вони розташовані відноситься до особливо цінних груп ґрунтів, зміна цільового призначення яких з земель сільськогосподарського призначення, заборонена законом. Натомість, у разі задоволення позовних вимог про визнання незаконним Розпорядження після затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зі зміною їх цільового призначення, це нівелює реальність захисту прав позивача таким судовим рішенням і потребуватиме повторного звернення до суду з позовом про визнання незаконним такого затвердження.

Щодо заборони розглядати питання, про затвердження Детального плану території за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області розробленого на підставі розпорядження Дергачівською РДА № 9 від 13 січня 2020, заявник зазначив, що у разі затвердження зазначеного детального плану, саме на його підставі буде здійснюватися проектування станції технічного обслуговування легкових автомобілів з автомийкою. Натомість захист права позивача, судовим рішенням за позовом про забезпечення якого він заявляє, стане ілюзорним.

Та наостанок, щодо заборони здійснювати будівництво, заявник зазначив, що станом на цей час на землях сільськогосподарського призначення без будь яких дозвільних документів ОСОБА_2 , на земельній ділянці кадастровий номер :00:003:1914 (ЗД-5) вже побудоване приватне СТО, яке працює без жодних дозвільних документів, а на земельній ділянці :00:003:1661 (ЗД-1), що безпосередньо межує з земельною ділянкою позивача ведеться протиправне будівництво автомобільної мийки. Після початку функціонування автомобільної мийки, відбудеться отруєння верхнього водоносного горизонту, а отже і питної води навкруги, оскільки єдиним джерелом водопостачання в даній частині Малої Данилівки є колодязі та свердловини. Враховуючи це, право позивача на безпечне довкілля потребує захисту, шляхом заборони здійснювати будь які будівельні чи підготовчі роботи без дозвільної документації на земельних ділянках :00:003:1914 та :00:003:1661.

Суд зазначає, що згідно частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе у порядку частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України розглянути клопотання представника позивача в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 29.10.1996 Серія ХР - 10-38-049965, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1023, є власником земельної ділянки площею 0.20 га на території Малоданилівської селищної ради по АДРЕСА_1 , яку надано на підставі рішення Малоданилівської селищної ради від 09.07.1996 № 209 для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.15 га та ведення підсобного господарства 0.5 га. Крім того, він є власником житлового будинку загальною площею 204,50 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності відповідно до Державного акту від 29.10.1996 № 1023.

Власником суміжних земельних ділянок, є ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Так, третя особа є власником зокрема: земельних ділянок: загальною площею 0,1200 га, для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер: :00:003:1661 (далі ЗД-1); загальною площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :00:003:1898 (далі ЗД-2); земельна ділянка, загальною площею 0,1477 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:003:1898 (далі ЗД-З), загальною площею 0,0614 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :00:003:1913 (далі ЗД-4); загальною площею 0,0863 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :00:003:1914 (далі ЗД-5).

Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 серпня 2019 року № 365 затверджено детальний план території для визначення можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (смт Мала Данилівка, вул. Гагаріна, 83).

Заявник зазначає, що затвердження детального плану території, щодо можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів з автомийкою, поруч із місцем мешкання позивача, здійснене з наявними чисельними порушенням приписів законодавства, зокрема і екологічного, безпосередньо порушує права останнього на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

У відповідності з частинами першою, другою, четвертою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначає стаття 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною другою цієї ж статті КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Так, за визначенням пункту 7) частини першої статті 1 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

За змістом статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Також, згідно з положеннями частин першої, четвертої, п`ятої статті 26 Закону №3038-VI, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

При цьому, в розумінні частин першої-третьої статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника.

Комплексний аналіз наведених вище положень законодавства дає суду підстави для висновку, що внаслідок прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення, яким затверджено проект містобудівної документації - детальні плани територій, не виникає права на виконання підготовчих та будівельних робіт, яким передує, зокрема, отримання замовником або проектувальником вихідних даних, доводи позивача стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незаконної забудови, в тому числі земельної ділянки суміжної з ділянкою позивача, не відповідають названим законодавчим приписам.

Окрім цього, прийняття Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області розпорядження від 05 серпня 2019 року № 365, яким затверджено «Детальний план території для визначення можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (смт Мала Данилівка, вул. Гагаріна, 83) не спричиняє будь-якого переходу права власності чи користування земельними ділянками, їх відведення іншим особам тощо, а відтак доводи заяви стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб призведе до прийняття відповідачем низки протиправних рішень щодо передачі існуючих земельних ділянок у власність чи користування іншим особам та зміни цільового призначення земельних ділянок є необґрунтованими.

Більше того, ненормативні правові акти місцевого самоврядування, до яких належить й спірне рішення, є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Отже, спірне розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 серпня 2019 року № 365 яким затверджено «Детальний план території для визначення можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області вичерпало свою дію фактом затвердження проекту містобудівної документації - детальних планів територій, а тому, за таких обставин, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області розглядати питання щодо затвердження Детального плану території за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області розробленого на підставі розпорядження Дергачівською РДА № 9 від 13 січня 2020 до набрання законної сили судовим рішенням по даній адміністративній справі, в той час, як предметом спору є розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 серпня 2019 року № 365 яким затверджено «Детальний план території для визначення можливості розміщення станції технічного обслуговування легкових автомобілів за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (смт Мала Данилівка, вул. Гагаріна, 83). Тобто, заявлені заходи забезпечення позову стосуються рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом розгляду у справі.

З оглянутих матеріалів адміністративної справи, клопотання про забезпечення адміністративного позову, судом не встановлено, станом на час розгляду вказаного клопотання, наявності доказів існування перелічених у частини статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Позивачем на час вирішення клопотання не надано до суду обґрунтованих доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та не надано доказів того, що ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без забезпечення позову є неможливим.

Таким чином, розглянувши подане позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Керуючись статями 150-154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Д.А. Волошин