Справа № 420/10147/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 )

до: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області (адреса: 65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 3, телефон: , )

третя особа: Суворовська державна податкова інспекція Північного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області (адреса: 65025, м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 38-а, адреса електронної пошти: )

про: визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області, третя особа: Суворовська державна податкова інспекція Північного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області в якому позивач просить:

визнати незаконними дії відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області при здійсненні виконавчого провадження ВП №45031022 та визнати незаконними і скасувати:

постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленко В.О. від 10 жовтня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45031022 за виконавчим листом №2-а/1570/8954/2011;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 03 березня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 про опис та арешт майно боржника, ТОВ « Александрія Нова» - 86/100 (вісімдесят шість сотих) частки будівлі столової загальною площею 1 466,7 кв. м., що знаходиться за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, 253;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 17 березня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 - про призначення суб`єкта оціночної діяльності - Консалтингову компанію «Бюро оцінки Стефанович» - для здійснення оцінки майна;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 16 серпня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - для проведення оцінки арештованого майна TOB «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада»;

визнати незаконною передачу старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. 86/100 (вісімдесят шість сотих) частки будівлі столової, що знаходиться за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, 253 та належала на праві власності боржнику, ТОВ « Александрія Нова» - ОФ ДП «Сетам» ( 65070, м.Одеса, вулиця Інглезі, 15) - для реалізації через електронні торги з порушенням норм статті 366 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 48 Закону України « Про виконавче провадження» та пункту 3 розділу І Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за №2831/5 за оцінкою, здійсненою ТОВ «Інвестиційно-консалтинговим бюро «Тріада» 04 вересня 2017 року;

визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яка проявилась в не роз`ясненні боржнику, ТОВ « Александрія Нова» (боржнику в рамках виконавчого провадження ВП №45031022) його прав, згідно Закону України «Про виконавче провадження»;

визнати незаконним та не чинним Висновок про вартість майна, який міститься у Звіті про незалежну оцінку належних на праві приватної власності ТОВ «Александрія Нова» , 86/100 ( восьмидесята шести сотих) частки будівлі столової., розташованої за адресою: місто Одеса Миколаївська дорога, 253, складеному 04 вересня 2017 року ТОВ «Інвестиційно-консалтинговим бюро «Тріада».

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених статтями 161 КАС України, з огляду на наступне.

Позивач в поданому адміністративному позові просить визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області при здійсненні виконавчого провадження ВП №45031022 та визнати незаконними та скасувати

постанову від 10 жовтня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45031022 за виконавчим листом №2-а/1570/8954/2011;

постанову від 03 березня 2017 року про опис та арешт майно боржника, ТОВ «Александрія Нова»;

постанову від 17 березня 2017 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - Консалтингову компанію «Бюро оцінки Стефанович» - для здійснення оцінки майна;

постанову від 16 серпня 2017 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - для проведення оцінки арештованого майна TOB «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада»;

визнати незаконною передачу частки будівлі для реалізації через електронні торги з порушенням норм статті 366 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»;

визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яка проявилась в не роз`ясненні боржнику, ТОВ «Александрія Нова» (боржнику в рамках виконавчого провадження ВП 45031022) його прав, згідно Закону України «Про виконавче провадження»;

визнати незаконним та не чинним Висновок про вартість майна, складений 04 вересня 2017 року ГОВ «Інвестиційно-консалтинговим бюро «Тріада».

Як свідчать матеріали справи, підставою виникнення спірних правовідносин є ВП №45031022 за виконавчим листом №2-а/1570/8954/2011, яке відкрито 14.10.2014 року і процесуальні рішення прийняті в рамках ВП №45031022 у період з 14.10.2014 по 16 серпня 2017рр.

Вказана справа, у відповідності до глави 11 КАС України, належить до окремих категорій термінових справ, порядок та строки розгляду якої визначені ст. 287 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Адміністративний позов зареєстрований 06.10.2020 р. за вхід. №10013/20.

Отже, десятиденний строк встановлений приписами ст. 287 КАСУ, для пред`явлення вказаного адміністративного позову сплинув від 3-х до 7-х років з огляду на оскаржуваний процесуальний документ та дії.

В поданому адміністративному позові позивач вказує, що про протиправні дії вона дізналась 28.09.2020 року ознайомившись з матеріалами вищезазначеного ВП №5031022.

При цьому, у поданому адміністративному позові позивачка оскаржує дії і постанови в рамках виконавчого провадження №45031022 за виконавчим листом № 2-а/1570/8954/2011.

Також позивачка вказує, що вона є співзасновницею ТОВ «Александрія Нова», і останнім часом перестала отримувати дивіденди, що спонукало її звернутись до директора ТОВ «Александрія Нова», на що було отримано інформацію, що все належне нерухоме майно реалізовано виконавчою службою в порядку виконання рішення по справі №2-а/1570/8954/2011.

Суд критично ставиться до вказаних доводів.

По перше, згідно відомостей що містяться в реєстрі АС ВП виконавче провадження №45031022 завершено.

По друге, законодавець передбачає у статтях 114, 116, 117, 141 Цивільного кодексу України, статтях 3, 10, 11 Закону України «Про господарські товариства» правові засади статусу учасника товариства з обмеженою відповідальністю.

Учасник товариства з обмеженою відповідальність завжди асоціюється із самим товариством. Між господарським товариством і його учасником виникають взаємні правові зв`язки, які називають корпоративними (особливий вид цивільних відносин). Саме із виникненням корпоративних відносин можна пов`язати правовий статус учасника певного конкретного товариства з обмеженою відповідальністю.

Із ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» вбачається, що господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їхнього майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» та частини першої ст. 113 Цивільного кодексу України вже сформований статутний капітал ділиться на частки між учасниками. Тому учасник товариства обов`язково володіє часткою у статутному капіталі. Із частки у статутному капіталі товариства випливають правомочності на участь цієї особи в управлінні цим товариством, отримання певної частки його прибутку (дивідендів) та активів у разі ліквідації останнього, а також інші правомочності.

У підсумку вбачається, що учасником господарського товариства (у тому числі ТОВ) є особа, що набула частку у статутному капіталі ТОВ, та володіє комплексом правомочностей (корпоративними правами), що пропорційний до її майнового вкладу.

При цьому, у статуті (установчий документ), затвердженому власником (власниками) майна, визначаються:

· власник підприємства;

· найменування підприємства;

· місцезнаходження підприємства;

· предмет і цілі діяльності підприємства;

· органи управління підприємства і порядок їх формування;

· компетенція і повноваження трудового колективу підприємства та його виборних органів;

· орган, який має право представляти інтереси трудового колективу (рада трудового колективу, рада підприємства, профспілковий комітет та інше).

· порядок утворення майна підприємства;

· умови реорганізації та припинення діяльності підприємства.

Окремо, статутом визначається, порядок ведення бухгалтерського обліку результатів господарської діяльності та складання фінансової звітності відповідно до законодавства. Товариство забезпечує своєчасне подання податкової, фінансової, статистичної та іншої звітності в порядку, визначеному законодавством.

Також, саме статутом визначається порядок за яким, виплачуються Дивіденди за:

будь-який період, що є кратним кварталу;

календарний рік;

будь-який період, визначений рішенням загальних зборів учасників Товариства.

Виплата дивідендів здійснюється протягом:

шести місяців з дня прийняття рішення про їх виплату;

двох місяців з дня прийняття рішення про їх виплату;

одного місяця з дня прийняття рішення про їх виплату.

Позивачкою не надано доказів, які б вказували на отримання дивідендів та їх порядок.

По третє, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

З огляду на встановлене, суддя вважає за необхідне зазначити:

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Зокрема, у п. 570 рішення у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії Європейський Суд з прав людини визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, так Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа Безруков проти Росії, п. 34).

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа Салов проти України), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа Сутяжник проти Росії, п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Виходячи з викладеного, суддя вважає, що позивачем не визначено поважної причини пропуску строку звернення до суду, який складає 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, оскільки період часу з 10.10.2014 року по 28.09.2020 року ніяким чином позивачем не обґрунтовано.

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що в Одеському окружному адміністративному суді у період з 07.12.2018 року перебувала справа №420/6389/18 за позовом ТОВ «Александрія Нова» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси в якому позивач просив:

визнати незаконними дії відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, при здійсненні виконавчого провадження ВП №45031022 та визнати незаконними і скасувати:

постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленко В.О. від 10 жовтня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45031022 за виконавчим листом №2-а/1570/8954/2011;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 03 березня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 про опис та арешт майно боржника, ТОВ «Александрія Нова» - 86/100 (вісімдесят шість сотих) частки будівлі столової загальною площею 1 466,7 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 253;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 17 березня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 - про призначення суб`єкта оціночної діяльності - Консалтингову компанію « Бюро оцінки Стефанович» - для здійснення оцінки майна;

постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 16 серпня 2017 року в рамках виконавчого провадження №45031022 - про призначення суб`єкта оціночної діяльності - для проведення оцінки арештованого майна TOB «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада»;

визнати незаконною передачу старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. 86/100 (вісімдесят шість сотих) частки будівлі столової, що знаходиться за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, 253 та належала на праві власності позивачу, ТОВ « Александрія Нова» - ОФ ДП «Сетам» ( 65070, м. Одеса, вулиця Інглезі, 15) - для реалізації через електронні торги з порушенням норм статті 366 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 3 розділу І «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за №2831/5;

визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яка проявилась в не роз`ясненні позивачу, ТОВ «Александрія Нова» (боржнику в рамках виконавчого провадження ВП45031022) його прав, згідно Закону України «Про виконавче провадження».

В рамках вирішення питання про відкриття провадження ухвалою від 04.04.2019 р. в якій у задоволенні заяви про визнання поважності причини пропуску строку для звернення до суду та відновлення такого строку за вхід. №11630/19 від 01.04.2019 року відмовлено.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси про визнання незаконними дій відповідача, визнання незаконними та скасування постанов, визнання незаконною бездіяльності повернути позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Александрія Нова» залишено без задоволення, а ухвалу від 04.04.2019 року без змін.

Постановою ВС КАС від 24.09.2019 року касаційну скаргу ТОВ «Александрія Нова» залишено без задоволення. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі № 420/6389/18 залишити без змін.

З огляду на викладене суддя не приймає визначені заявником підстави, у клопотанні, як поважні причину пропуску строку звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У свою чергу, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір.

Згідно ч.1 ст.2 Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 3 Закону).

Частиною 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачу, необхідно сплатити судовий збір за 6 вимог немайнового характеру у сумі 840, 80 грн. х6 =5 044,8 грн.

Виявлені недоліки мають бути усунені шляхом подання до суду квитанції про сплату судового збору за заявлену немайнову вимогу на суму 5 044,8 грн., вказану суму судового збору перерахувати на:

- Отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський р-н/22030101

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923

- Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

- Код банку отримувача (МФО) 899998

- Рахунок отримувача UA4015005

- Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Одеський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Суддя не приймає доводи позивача щодо зменшення ОСОБА_1 , суми судового збору, який підлягає сплаті до 840,80 грн.

Позивач згідно наявних в матеріалах справи документів не відноситься до осіб, які звільненні від сплати судового збору, а зазначення на неотримання дивідендів та наявність сімох дітей не вказує, на наявність підстав для зменшення суми судового збору.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

При цьому, позивачем невмотивовано та не надано до суду доказів відсутності реального доходу, які можливо оцінити із застосуванням підходів ЄСПЛ.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вказаний адміністративний позов, слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з дня вручення ухвали (ч. 2 ст. 169 КАС України).

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 256, 256, 294 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області, третя особа: Суворовська державна податкова інспекція Північного управління у м. Одесі ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.