Справа № 653/2954/20
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/2954/20
Провадження № 2-а/653/87/20
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою серії НК № 422375 від 02 вересня 2020 року його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП нібито за не виконання вимоги дорожнього знаку 3.41, а саме здійснення проїзду вказаного дорожнього знаку без зупинки та нібито за то, що він відмовився пред`являти посвідчення водія, чим порушив вимоги 2.4а ПДР України.

Вважає постанову незаконно та такою, що винесена з грубим порушенням його прав, оскільки позивач, керуючи автомобілем та побачивши стаціонарний пост поліції, де був розміщений знак 3.41 «Контроль» здійснив зупинку, яка тривала близько трьох секунд та продовжуючи рух, був зупинений працівниками поліції. В якості підстави зупинки інспектор повідомив ОСОБА_1 про те, що його зупинка перед знаком була неправильною та закороткою, на що позивач наголосив, що оскільки точний час зупинки не регламентований, то він все ж таки виконав вимоги та здійснив зупинку. Після цього інспектор попросив його пред`явити документи, на що ОСОБА_1 запитав про причини його зупинки та наголосив на тому, що він не порушував вимоги ПДР та попросив надати докази. При цьому, позивач пред`явив документи на право керування, інспектор переписав його дані та відлучився до поста, а повернувшись сказав, що він може продовжувати рух та за місцем його проживання прийде постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач наголошує, що він не порушував ПДР України, а постанова винесена без його відома та без його присутності, копію якої він отримав лише 14 вересня 2020 року, що зумовлює необхідність поновлення йому строку на оскарження спірної постанови.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії НК № 422375 від 02 вересня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

23 вересня 2020 року у справі за даним позовом було відкрите спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 286 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а саме 29 вересня 2020 року шляхом направлення на офіційну електронну адресу та поштовим зв`язком.

Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Частина 2 ст. 222 КУпАП наділяє працівників патрульної служби повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбаченими ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ухвалі про відкриття провадження по справі, суд запропонував відповідачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, подати відзив на позовну заяву, а також зобов`язав відповідача в цей же строк надати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Всупереч цього, відповідачем не був поданий відзив та не надані відповідні матеріали, тому суд вирішує справу на основі наявних доказів відповідно до вимог ч. 6 ст. 77 КАС України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно постанови серії НК № 422375 від 02 вересня 2020 року, складену поліцейським взводу № 1 ВПП в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Кравцовим М.Ю. ОСОБА_1 02 вересня 2020 року о 15:30 годині у Херсонській області, Генічеського району, а/д М-18, 500 км керуючи транспортним засобом ВАЗ 211010 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.41 (стоп-контроль), а саме здійснив проїзд вказаного дорожнього знаку без зупинки та під час перевірки документів від пред`явлення посвідчення відмовився, чим порушив вимоги р. 33 п. 3.41 та 2.4 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП. На ОСОБА_1 цією постановою, враховуючи положення ст. 36 КУпАП накладене адміністративне стягнення - штраф 425 грн.

Графа про отримання ОСОБА_1 постанови або про його відмову від підпису або отримання копії постанови не заповнена.

З пояснень позивача вбачається, що копія постанови була направлена йому поштовим зв`язком на адресу його проживання та отримана ним 14 вересня 2020 року, що підтверджується копією поштового конверту скерованого від ВПП в АРК та м. Севастополі та витягом з реєстру поштових відправлень Укрпошти про дату отримання конверту.

Слід зазначити, що дорожній знак 3.41 "Контроль" забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил. (п. 3.41 Розділу 33 Правил дорожнього руху України).

Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до термінів, що наведені у ПДР та закріплені у п. 1.10, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Оскаржуючи спірну постанову позивач наголошує на тому, що він зупинився перед знаком «Контроль» на три секунди та продовжив рух, проте поліцейський вказав, що таку зупинку не можна вважати належною. Позивач, в свою чергу, зазначає, що оскільки вимогами ПДР не регламентований точний час, то вимоги щодо здійснення зупинки тривалістю понад три секунди, як вказував інспектор, відсутні.

Слід зазначити, що зі змісту постанови вбачається, що позивачем взагалі не здійснено зупинку та він здійснив проїзд дорожнього знаку без зупинки.

Також в постанові міститься запис, що правопорушення зареєстровано на відео регістратор, проте суду вказаний доказ не наданий.

Більш того, постанова не містить посилання на наявність доказів, графа 8 постанови порожня.

Всупереч зобов`язання, суду не надані матеріали справи про адміністративне правопорушення, що унеможливлює встановити обґрунтованість та законність рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суду не надані жодні фактичні дані, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких можливо встановити порушення позивачем ПДР України щодо проїзду на заборонний дорожній знак та невиконання вимог щодо зупинки.

Натомість, позивач при зверненні до суду заперечує проти обставин, викладених у постанові та наголошує на тому, що ним були виконанні всі вимоги ПДР України.

Вказані пояснення позивача відповідачем не спростовані, докази протилежного суду не надані.

Також як й не надані докази того, що позивач всупереч вимогам п. 2.4 а ПДР України не пред`явив для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, а саме посвідчення водія, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, слід наголосити, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП та встановленого пунктом 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року порядку розгляду справи поліцейським, під час якого, зокрема, поліцейським оголошується, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Всупереч встановленого порядку, під час розгляду справи не були дослідженні докази, що вказували на факт вчинення адміністративного правопорушення. Не містить посилання на такі докази й сама постанова.

З пояснень позивача вбачається, що незважаючи на його клопотання, йому не були надані жодні докази на підтвердження вини. Більш того, справа не розглядалась в його присутності, постанова була складена без нього, а про її наявність йому повідомив поліцейський, вказуючи, що копія буде надіслана поштовим відправленням.

Вказане свідчить про порушення встановленого порядку розгляду справи та порушення прав особи бути присутнім та брати в ній участь, заявляти клопотання, тощо.

Таким чином, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, проте одночасно, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відповідач при накладенні адміністративного стягнення, не вжив заходів для забезпечення всебічного повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення всупереч положенням ЗУ «Про Національну поліцію», КУПаП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не врахував достатність та допустимість доказів, наявність вини позивача та без достатніх підстав виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене вище, скоєння ОСОБА_1 оскаржуваних адміністративних правопорушень є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

Внаслідок цього, оскаржувана постанова, як така, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 422375 від 02 вересня 2020 року, винесену в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: Херсонська область, м. Херсон, проспект Адмірала Сенявіна, 128) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова