Справа № 460/4485/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення апеляційного провадження

12 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4485/19 пров. № А/857/7237/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя -Коваля Р. Й.
суддів -Гуляка В. В.
Ільчишин Н. В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (прийняте у м. Рівне суддею Комшелюк Т.О. в порядку письмового провадження) у справі № 460/4485/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із цим позовом, у якому просила визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статтей 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказані доплату до пенсії і додаткову пенсію за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням суду його оскаржило ГУ ПФУ в Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права; за неповного з`ясування обставин справи. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, те, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки пенсія є щомісячним платежем та про порушення свої прав позивач мав дізнатися у наступному місяці після отримання пенсії в неналежному розмірі.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 відкрито апеляційне провадження у цій справі та від 24.09.2020 призначено розгляд в порядку письмового провадження.

З огляду встановлені у цій справі обставини, правовій оцінці підлягають доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України та наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо виплати сум пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17 предметом спору у вказаній справі є правовідносини з приводу покладення обов`язку на органи пенсійного фонду щодо виплати громадянці України, яка переїхала на постійне місце проживання за кордон призначеної пенсії.

У цій справі ВП ВС дійшла висновку, що пенсія позивача за віком є «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни (п.63 постанови) у зв`язку з чим посилаючись на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказала, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Правовідносини у цій справі стосуються покладання на органи пенсійного фонду обов`язку щодо нарахування та виплати доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року за минулий час без обмеження будь-яким строком та наявності підстав для застосування судом наслідків, передбачених ст. 123 КАС України.

Водночас, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 було передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80894542).

Відповідно до вказаної ухвали Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказав, що існує виняткова правова проблема щодо правильної оцінки судами нижчих інстанцій норма матеріального чи дотримання процесуального права.

«Це пов`язано з тим, що проблема застосування строків звернення до адміністративного суду стосується всіх категорій спорів стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (1) обчислення, (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам, (в) виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, (г) виплат та пільг дітям війни, (ґ) інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (далі - спори стосовно соціального захисту).

Виняткова правова проблема, головним чином, полягає у необхідності формування правових позицій з таких питань:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС України використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Складність цієї виняткової правової проблеми полягає у тому, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі.»

При цьому, як видно зі змісту зазначеної вище ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019, у судовій практиці вирішення питання пенсійного забезпечення громадян України призвело до виявлення іншого не менш складного завдання - визначення строку звернення осіб, яким неправильно нарахували або вчасно не перерахували пенсію, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм не сплаченої суми пенсії за весь час несплати.

Ухвалою від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу № 510/1286/16-а та призначила до касаційного розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду вказану справу на предмет правильної оцінки судами нижчих інстанцій норм матеріального чи дотримання процесуального права стосовно застосування строків звернення до адміністративного суду у всіх категорій спорів стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (1) обчислення, (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам, (в) виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, (г) виплат та пільг дітям війни, (ґ) інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (далі - спори стосовно соціального захисту).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

З огляду на обставини цієї справи та справи № 510/1286/16-а, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у вказаних справах з приводу необхідності надання судом правової оцінки доводам апеляційної скарги на предмет пропущення позивачем строку звернення (у справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам) та наявності підстав для застосування аналогії закону до всіх зазначених вище спорів положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з якою нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком є подібними.

Відтак, з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, визначених п.5 ч.2 ст.236 КАС України для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі № 510/1286/16-а.

Керуючись ст. ст. 236, 241, 243, 291, 321, 325, 329 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 460/4485/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду України у справі № 510/1286/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин