Справа № 380/605/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2020 року № 380/605/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області (09801, Київська область, м. Тетіїв, вул. Цвіткова, буд. 11, код за ), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до положень законодавства України, з моменту досягнення ним 50 річного віку, тобто з 11 січня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у період з 03.05.1986 по 16.06.1986, а відтак, має право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

Однак, на звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку йому відмовлено у зв`язку з тим, що в довідці, виданій архівною установою, відсутні періоди участі в ліквідації наслідків аварії та населений пункт чи об`єкт, де проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За твердженням позивача, такі дії суперечить нормам законодавства, а відтак, просить суд визнати їх протиправними і зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.

Відповідач позов не визнав, 15.11.2019 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що позивачеві відмовлено у призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з причин відсутності первинних документів, які підтверджують період його роботи або проживання у зоні відчуження, що унеможливлює установлення його право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Оскільки, відмовляючи позивачеві у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідач діяв на підставі, порядку та спосіб, передбачені законом, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та просить суд у їх задоволенні відмовити.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.05.2019 адміністративну справу № 380/605/19 передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду в порядку статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України. Провадження у справі судом не відкривалось.

У зв`язку із невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 13.08.2019 позов залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання.

Крім того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом встановлено, що відповідач по справі Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області має стан «припинено».

За загальним правилом, саме позивач визначає відповідача по справі. Проте, пред`являючи позов, позивач може зазначити відповідачем особу, яка не є носієм спірного обов`язку, оскільки позивач та відповідач при зверненні до суду є лише передбачуваними суб`єктами спірних правовідносин і питання про їх належність до адміністративної справи вирішується лише на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих доказів у справі.

Водночас, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», прийнято рішення реорганізувати шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (), на виконання якого відбулася процедура реорганізації відповідача у цій справі. Зазначеною постановою також встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків. Тому суд вважає за необхідне здійснити заміну відповідача - Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про необхідність заміни первісного відповідача - Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області () на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 19.02.1997 Тетіївським РВ ГУ МВС України у Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_2 .

Згідно наявного в матеріалах справи військового квитка НОМЕР_3 , виданого Тетіївським районним військовим комісаріатом Київської області 05.05.1985, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_4 у період з травня 1985 по 15.06.1987 та з 03.05.1986 по 16.06.1986 «принимал участие в ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЕС» (а.с.62-63).

Як вбачається зі змісту архівної довідки № 179/1/1801 від 21.02.2017, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 , с. Оране, від 02.05.1986 №2, рядовий ОСОБА_1 назначений на посаду старшого кресленика (а.с.65).

Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р., виданого Київською обласною державною адміністрацією 13.06.2013, серії НОМЕР_6 , ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.61).

В матеріалах справи наявне рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18.12.2017 у справі №380/1625/17, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 дійсно у період з 03 травня 1986 року по 16 червня 1986 року в ході проходження дійсної військової служби у в/ч НОМЕР_4 був командирований у в/ч НОМЕР_5 та приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.64). Рішення набуло законної сили 18.01.2018.

20 лютого 2019 року, позивач звернувся до начальника Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.24).

До заяви додані: копія паспорта заявника, копія посвідчення серії НОМЕР_7 , копія військового білету НОМЕР_3 , копія рішення суду від 18.12.2017.

Листом від 05.03.2019 № 4/К-01 Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовило позивачеві в призначені пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, так як в довідці, виданої архівною установою, відсутні періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.25).

Крім того пенсійний орган вказав, що рішення суду про встановлення факту участі заявника у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, яке додане до заяви, Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачене, тому підстав для призначення пенсії відповідно до поданої заяви немає.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Не погоджуючись із вимогами позивача, Головне управління Пенсійного фонду у Київській області зазначає, що відповідно до пункту 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, особливий статус особи засвідчує посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122.

Вказує, що для призначення пенсії необхідно встановити періоди роботи учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження та виконувану ним роботу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української PCP № 106 від 23.07.1991 p., визначені населені пункти, які відносяться до зони відчуження. Село Оране, Іванківського району Київської області, де проходив службу позивач з 03.05.1986 по 16.06.1986, не відноситься до зони відчуження, а належить до ІІІ зони гарантованого добровільного відселення.

Оскільки за наданими ОСОБА_1 документами неможливо встановити періоди виконування ним роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, відповідач не має можливості визначити право позивача на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Тому, Головне управління Пенсійного фонду у Київській області вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (тут і далі у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

За правилами, установленими абзацом першим статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - на 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років; які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - на 5 років.

Таким чином, законом установлені умови, за яких учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають право на зменшення пенсійного віку, установленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому чи іншому розмірі, обчисленому в роках в залежності від періоду та строку їх праці у зоні відчуження.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Отже, громадян, який безпосередньо брав участь у будь-яких роботах в зоні відчуження у 1986-1987 роках, незалежно від кількості його робочих днів, вважається учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, за результатами аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 22.03.2018 у справі № 588/538/16-а, від 31.07.2018 у справі № 751/2050/17, від 11.09.2018 у справі № 714/69/17, від 11.09.2018 у справі № 221/1378/17. Аналогічна правова позиція наведена також 18.12.2019 в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 370/2598/16-ц.

Пунктом четвертим Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551, установлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А синього кольору.

В пункті 11 вказаного Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Відтак, як зазначалось, саме посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р., виданого Київською обласною державною адміністрацією 13.06.2013, серії НОМЕР_6 , ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2).

Тобто позивач має право на призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій за правилами, передбаченими абзацом першим статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Відповідно до положень абзацу дев`ятого підпункту 5 пункту 2.1 вказаного Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, законодавством, для встановлення розміру зменшення пенсійного віку, визначено перелік документів, що підтверджують період роботи, населений пункт чи об`єкт, де учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виконувались роботи, однак, такий перелік не обмежується лише довідкою за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, а навпаки така інформація може бути підтвердженою будь-якими іншими первинними документами.

Як встановлено судом, до заяви позивача від 20.02.2019 ним додані копія паспорта заявника, копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_7 , копія військового білету НОМЕР_3 , копія рішення суду від 18.12.2017.

Зі змісту відмови відповідача вбачається, що довідка з галузевого державного архіву Міністерства оборони України, трудова книжка, дублікат трудової книжки та довідки, які підтверджують трудову діяльність позивача, надавались ним до пенсійного органу раніше.

Згідно запису у військовому квитку позивача, у період з 03.05.1986 по 16.06.1986 він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Дана обставина встановлена й Тетіївським районним судом Київської області рішенням у справі №380/1625/17.

Згідно положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у суду не виникає сумніву, що позивач, у період з 03.05.1986 по 16.06.1986, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що у сукупності із наявністю у нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р., виданого Київською обласною державною адміністрацією 13.06.2013, серії НОМЕР_6 , дозволяє достеменно установити факт виконання ним робіт, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у цей період.

Більш того, положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у взаємному із положеннями статті 10 цього Закону, безальтернативно наділяють правом на пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали на будьяких роботах у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 і незалежно від кількості відпрацьованих ними робочих днів.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, як обґрунтування правомірності прийнятого рішення про те, що с. Оране, Іванківського району Київської області (місце знаходження військової частини НОМЕР_5 , до якої командировано позивача у період з 03.05.1986 по 16.06.1986) зазначено в переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення, а отже воно не знаходиться у зоні відчуження, оскільки само місце дислокації військового підрозділу не означає невиконання його особовим складом завдань у зоні відчуження.

За переконанням суду, наявність у позивача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. само по собі є підтвердженням факту його роботи у зоні відчуження, оскільки в іншому випадку, позивач не був би визнаним учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачеві у задоволенні заяви від 20.02.2019 про призначенні державної пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, не взявши до уваги факт, що має юридичне значення, установлений Тетіївським районним судом Київської області у справі №380/1625/17 .

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на десять років з 11.01.2017, тобто з моменту досягнення ним п`ятдесятирічного віку, суд зазначає наступне.

Відповідачем не спростовується твердження позивача, що на час звернення із заявою від 20.02.2019, він має достатній стаж для призначення йому пенсії за віком після досягнення 60 років. Крім того, на час звернення із заявою від 20.02.2019 до відповідача, позивачеві виповнилося повних 52 роки.

Судом встановлено, що позивач працював у зоні відчуження в періоді часу, у який кількість його робочих днів у зоні відчуження не впливає на його право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років (з моменту аварії до 01.07.1986).

Наведене свідчить про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 10 років, тобто після 11.01.2017 дати досягнення ним 50 років.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» лише 20.02.2019, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку з урахуванням його зниження.

При цьому, суд не приймає до уваги інформацію про наявність раніше здійснених позивачем звернень про призначення пенсії, оскільки відмови пенсійного органу, які були прийняті за результатами розгляду таких заяв не визнані протиправними у встановленому законом порядку, а відтак є чинними та, як наслідок, правомірними.

Таким чином, оскільки, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідною заявою у межах даного провадження саме 20.02.2019, то нарахування, у даному випадку, слід зробити саме з цієї дати звернення.

Відповідно до положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а в частині першій статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

З огляду на наведене, вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, інших документально підтверджених витрат сторонами не понесено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлену листом від 05.03.2019 № 4/К-01 в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за його зверненням від 20.02.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, код за ) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20 лютого 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.
Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 12 жовтня 2020 р.

Суддя Панченко Н.Д.