Справа № 420/1297/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1297/20

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Час і місце ухвалення: 11:48, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 20.07.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду, про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду, про:

- визнання протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідок Одеського апеляційного суду №104, №105 від 20 березня 2019 року (без урахування матеріальної допомоги) та №06-21/61/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, починаючи відповідно з довідками з 04 грудня 2018 року, з 01 січня 2019 року та з 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць;

- встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, зобов`язавши відповідача подати до суду у встановлений 30 денний строк з дати набрання законної сили рішення, звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №№104, 105 від 20 березня 2019 року та №06-21/61/2020 з моменту ухвалення рішення Конституційним судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, що суперечить вимогам чинного законодавства України та звужує гарантії незалежності суддів.

Так, позивач зазначив, що у зв`язку з ухваленням рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, яке є обов`язковим для виконання всіма установами на території України у позивача, як судді у відставці, виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному редакцією Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, тобто посадовий оклад та інші доплати розраховано виходячи з мінімальної заробітної плати.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що рішенням Конституційного суду України від 04 грудня 2018 року №11-р у справі за конституційним поданням Верховного суду України, щодо відповідності Конституції України, положення ч.3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення ч.3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року у редакції Закону України "Про забезпечення прав на справедливий суд", проте згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №174 від 06 грудня 2016 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня поточного року, а тому підстави для проведення перерахунку довічного грошового утримання з розміру 15 мінімальних заробітних плат відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ГУПФ України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеського апеляційного суду (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №824525 від 16 травня 2019 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна, 83) №25 від 23 січня 2020 року про відмову в перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м Одеса, вул. Канатна, 83) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум за період з 05 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №104 від 20 березня 2019 року; за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №105 від 20 березня 2019 року; за період з 01 січня 2020 року відповідно до довідки Одеського апеляційного суду №06-21/61/2020.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Рішення в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідно до п.9 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774 (далі Закон №1774) до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону;

- таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що Закон №1774 розповсюджується лише на ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 (далі Закон №1402) не відповідає нормам матеріального права, оскільки норми Закону №1774 чітко визначають, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, при цьому до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Будь-які посилання на конкретні нормативно-правові акти або їх окремі положення при цьому відсутні, тобто розділ II Закону №1774 застосовується до всіх законодавчих актів України.

- разом з тим, є безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що позивач просить здійснити перерахунок на підставі ст. 133 Закону №1402, а не ст. 135, оскільки по-перше, ст. 133 Закону №1402 стосується Ради суддів України, а не суддівської винагороди, по-друге, Рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 року були визнані неконституційними окремі положення Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453, а не Закону №1402, при цьому саме з таким Рішенням Конституційного Суду України суд першої інстанції пов`язує право позивача на перерахунок довічного грошового утримання;

- положення ч.3 ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року не можуть бути застосовані при визначенні розміру посадового окладу судді, оскільки суперечать положенням Закону №1774.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для його скасування не існують.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Згідно з посвідчення № НОМЕР_3 , позивач є суддею у відставці Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил.

Відповідно до постанови Верховної ради України "Про звільнення суддів" від 03 червня 2010 року №2315-УІ, у зв`язку з поданням заяви про відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків звільнено з посади судді Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 стаж роботи станом на 30 липня 2010 року складає 28 років 02 місяці 17 днів.

20 березня 2019 року Одеським апеляційним судом видано довідку вих.№104 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 04 грудня 2018 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 61 429,50 грн.; доплата за вислугу років 36 857,70 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 6 142,95 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч.6 ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 0,00 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 5 119,13 грн., разом 109 549, 28 грн.

20 березня 2019 року позивачу Одеським апеляційним судом видано довідку вих. №105 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 01 січня 2019 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 68 854,50 грн.; доплата з вислугу років 41 312,70 грн.; доплата за науковий ступінь 0 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 6 885,45 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч.6 ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 0,00 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 5 737,88 грн., разом 122 790, 53 грн.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі Малиновське ОУПФ України в м. Одесі), в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі вказаних довідок.

Рішенням №824525 від 16 травня 2019 року Малиновське ОУПФ України в м. Одесі відмовило в перерахунку довічного грошового утримання з підстав того, що Законом України №2415-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774 від 06 грудня 2016 року слово та цифри "1 600 гривень" замінено словами та цифрами "Прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року".

У позовній заяві позивач зазначив, що раніше це рішення не отримував ані нарочно, ані поштою та про прийняте рішення йому стало відомо лише 23 грудня 2019 року, коли особисто ознайомився з матеріалами справи.

Дослідивши матеріали пенсійної справи, судом першої інстанції не встановлено наявності доказів надсилання та отримання позивачем цього рішення до 23 грудня 2019 року.

Також суд першої інстанції встановив, що Одеським апеляційним судом видано позивачу довідку вих. №06/21/61/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 01 січня 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає посадовий оклад у розмірі 77 929,50 грн.; доплата з вислугу років 46 757,70 грн.; доплата за науковий ступінь 0 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 7 792,95 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч.6 ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 0,00 грн., разом 132 480, 15 грн.

Суд встановив, що 22 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до ГУПФ України в Одеській області, в якій просив провести перерахунок пенси на підставі вказаної довідки.

Рішенням ГУПФ України в Одеській області №25 про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці від 23 січня 2020 року позивачу відмовлено в перерахунку з підстав того, що згідно з рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.ч.3, 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч.ч.3, 10 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-ІУ "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-УІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд"), а саме: "посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат визначених законом".

Законом №1774 установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2 102 грн.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/ складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.3 ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі Закон №2453-VІ), положення якого узгоджуються з вимогами міжнародних правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст. 129 Закону №2453-VІ, в редакції від 07 липня 2010 року, посадовий оклад судді місцевого суду був встановлений у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.3 ст. 129 Закону №2453-VІ, в редакції Закону України "Про внесення зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 19 грудня 2013 року №716-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, посадовий оклад визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Верховна Рада України 12 лютого 2015 року прийняла Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII, в якому, в ч.3 ст. 133 Закону №2453-VІ встановила, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Конституційним Судом України 04 грудня 2018 року прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII.

Зазначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

У цьому рішенні Конституційний Суд України відзначив про обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а, отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в спірних правовідносинах є підстави для застосування положень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Так, у цьому рішенні наголошено, що право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Повертаючись до висновків рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, слід зробити висновок, що розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання має визначатись відповідно до положень Закону №2453-VІ у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат.

Апелянт, не поділяючи позицію суду першої інстанції наполягає на застосуванні до спірних правовідносин положень Закону №1774, відповідно до яких з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Водночас, аналіз положень даного закону дає підстави для висновку про відсутність в ньому обов`язку застосовувати для визначенні посадового окладу судді розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, п.53 Закону №1774 встановлює базовий оклад судді, який він буде отримувати після проходження кваліфікаційного оцінювання.

Отже, наведеним Законом не внесено відповідних змін до Закону №2453-VІ, що свідчить про помилковість доводів скаржника.

Понад те, при конкуренції законодавчих норм, є, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтованим застосовувати правило пріоритетності норм спеціального Закону, у даному випадку це норми Закону №2453-VІ, а положення Закону №1774 слід вважати загальними нормами.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року Суд констатував, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати, є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку. Неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Досліджуючи правовідносини у цій справі, судова колегія встановила, що обов`язок держави виплачувати судді у відставці довічне грошове утримання встановлений нормами Закону №2453-VІ. Відсутній інший законодавчий акт, яким були внесені зміни в цій спеціальний закон. З наведеного випливає висновок, що невиконання обов`язку з боку Держави проводити відповідні виплати, які законодавчо встановлені, становить порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а саме: позбавлення майна на умовах, що не встановлені Законом.

Щодо посилань апелянта на те, що є різними умови виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 року та суддів, які відпрацювали три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, судова колегія зазначає наступне.

Конституційним Судом України 18 лютого 2020 року ухвалено рішення №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень п.п.4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ.

Зокрема, даним рішенням було визнано, що запровадження згідно із положеннями п.25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч.1 ст. 126 Основного Закону щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України вважав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

За таких умов був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п.25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року №2136-VIII.

Таким чином, вищезазначені положення п.25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII втратили чинність з 18 лютого 2020 року, внаслідок чого після 18 лютого 2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення ст. 142 Закону №1402-VIII, в силу приписів ч.4 якої, суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Тобто, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач набув з 19 лютого 2020 року.

Посилання апелянта на те, що на даний час відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, судова колегія не приймає до уваги, оскільки підстави та порядок проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці визначені ст. 142 Закону №1402-VIII та розділом ІІ Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2019 року ОСОБА_1 до Малиновського ОУПФ України в м. Одесі, із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої було додано довідки Одеського апеляційного суду №№104, 105 від 20 березня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Також, 22 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до ГУПФ України в Одеській області, в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі довідки №06/21/61/2020.

Вказані довідки з урахуванням чинного нормативно-правового регулювання порядку проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці є підставою для здійснення такого перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 .

Конституційний Суд України у п.7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та законом про статус суддів.

Зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року за №4-рп/2016, у абз.2 п.3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Судова колегія акцентує увагу на тому, що запровадження Законом №1402-VIII правила, згідно з яким зміна складових грошового забезпечення працюючого судді є підставою для перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, покликане забезпечити єдність статусу судді, який здійснює повноваження з відправлення правосуддя, зі статусом судді у відставці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.