Справа № 160/12224/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 160/12224/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (суддя Олійник В.М., повний текст рішення складено 13.07.2020) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділ примусового виконання рішень

про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 40604589 від 23.07.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року у справі № 203/1072/13-ц, яке набрало законної сили 04.06.2013, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 593-Ф від 17.05.2007 в сумі 28751953,46 грн. та судові витрати в сумі 3441,00 грн.

Також Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 07.06.2013 видано виконавчий лист № 203/1072/13-ц, який 04.11.2013 було пред`явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Держаної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 08.11.2013 ВП № 40604589 було відкрито виконавче провадження, запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до 7 днів з моменту винесення (отримання) вказаної постанови.

У встановлений строк до державного виконавця не надійшли докази добровільного виконання боржником судового рішення у справі № 203/1072/13-ц, у зв`язку з чим виконавець розпочав примусове його виконання.

В рамках виконавчого провадження було вчинено наступні дії: направлено запити до реєстраційних органів щодо надання інформації про зареєстроване за боржником на праві власності майно та кошти; прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження стягувача.

В результаті вчинення виконавчих дій державним виконавцем прийнято постанову від 23.07.2014 ВП № 40604589 про стягнення з боржника ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 2875539,44 грн.

Остання постанова є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем доведено, що рішення суду не було виконано боржником добровільно, державний виконавець вчинив ряд дій, пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення, сторони виконавчого провадження не повідомляли відповідача про вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження, а тому державний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в межах наданих законом повноважень.

Проте суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції невірним.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (стаття 28).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що у виконавця виникає право розпочати проведення виконавчих дій виключно після належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та не виконання останнім визначених зобов`язань у добровільному порядку у визначений у такій постанові строк. Саме в разі дотримання таких послідовних дій у суб`єкта владних повноважень виникає право на стягнення виконавчого збору з боржника.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що матеріали справи не містять докази належного повідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 40604589, що унеможливило виконати останнім судове рішення у добровільному порядку у строк, визначений державним виконавцем в постанові від 08.11.2013 та, як наслідок, у виконавця не настало законне право розпочати примусове виконання рішення суду та стягнення в подальшому виконавчого збору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, відповідачем така обставина належними та допустимими доказами не спростовано, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була отримана позивачем тільки 27.01.2015.

Більш того, згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник за договірними зобов`язаннями) від 10.07.2014 заборгованість за кредитним договором від 17.05.2006 станом на 09.07.2014 відсутня.

Враховуючи сукупність викладених обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в адміністративній справі № 160/12224/19 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 40604589 від 23.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сплачений судовий збір у розмірі 24012 (двадцять чотири тисячі дванадцять) грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 13 жовтня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 жовтня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова