Справа № 826/5328/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5328/18 Суддя першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Глущенко Я.Б.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Дегтярьова О.П.,

представника відповідача: - Левенець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 29.12.2017 року № 205 про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів,

- визнати протиправним та скасувати постанову від 05.01.2018 року № 01 про накладення штрафних санкцій у розмірі 10200,00 гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

07 вересня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 32520, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу та речові докази по справі. Відповідно до змісту відзиву, позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, наголошує, що судова практика, на яку посилається відповідач не може бути застосована в межах спірних правовідносин з огляду на різі предмети позовів та обставини справ.

15 вересня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 34064, Головним управлінням Держспоживслужби в м. Києві подано відповідь на відзив, в якій, окрім іншого відповідач посилається на актуальну судову практику у аналогічних правовідносинах у справах № 826/3029/198, № 826/96/18, № 826/13987/18, № 826/15362/18.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не було допущено порушення положень Технічних регламентів №№ 1067 та 1077, оскільки знак відповідності технічному регламенту та інформація про виробника та/або імпортера були нанесені у спосіб, що відповідає вимогам чинного законодавства України, а контролюючий орган, надаючи оцінку можливості чи неможливості нанесення інформації безпосередньо на товар, вийшов за межі повноважень, що призвело до порушення прав позивача шляхом прийняття протиправних рішення про вжиття обмежувальних заходів та постанови про накладення штрафу.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, наказом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 26.12.2017 року № 3906 призначено планову перевірку характеристик продукції у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у термін з 26.12.2017 року по 26.12.2017 року. Предметом перевірки визначено електричні лампи розжарення, в тому числі галогенові, лампи люмінесцентні з умонтованим пускорегулювальним пристроєм, двоцокольні та одноцокольні; освітлювальна апаратура.

На підставі зазначеного наказу та направлення від 26.12.2017 року № 4142 відповідачем проведено перевірку, за результатами якої складено акт від 26.12.2017 року № 2522, яким встановлено розповсюдження позивачем продукції «Світильник переносний, модель AML-024, 60W (12v), ТМ DELUXE», «Настільна лампа, Е14, 220В, модель 2013W-Х7», «Настільна лампа модель HY2251-1, 230V, 50Hz, E14, 40W» та «Настільна лампа, модель «НСБ», 60W, ТМ L`OGA Light, виробник Україна», яка не відповідає вимогам пунктів 17, 18, 32, 45 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1077, та пунктів 12, 20, 28, 41, 42 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1067, а саме: на продукції відсутній знак відповідності технічним регламентам (при можливості його нанесення), також на електрообладнанні відсутні інформація (при можливості її нанесення) про виробника та його адресу, імпортера та його адресу.

Рішенням про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів від 29.12.2017 року № 205 позивача зобов`язано усунути формальну невідповідність стосовно продукції, яка зазначена в акті перевірки, у строк до 29.01.2018 року.

Крім того, 26.12.2017 року стосовно позивача складено протокол про порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», на підставі якого прийнято постанову від 05.01.2018 р. № 01 про накладення штрафних санкцій у розмірі 10200,00 гривень.

Позивач, вважаючи викладені в акті перевірки висновки невірними, а рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів та постанову про накладення штрафу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлюються Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 р. № 2735-VI (далі - Закон № 2735-ІV).

В силу абзацу восьмого статті 1 зазначеного Закону, державний ринковий нагляд - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Частинами першою та другою статті 10 Закону № 2735-ІV визначено, що ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 2735-ІV, до повноважень органів ринкового нагляду, зокрема, належить проведення перевірок характеристик продукції.

Положення частини третьої статті 23 Закону № 2735-ІV визначають, що органи ринкового нагляду проводять планові (у розповсюджувачів цієї продукції) та позапланові (у розповсюджувачів та виробників такої продукції) перевірки характеристик продукції.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону № 2735-ІV, у разі, якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність (частина третя статті 29 Закону №2735-ІV).

В силу частини шостої статті 37 Закону № 2735-ІV, під час обстеження зразків продукції перевірці підлягає наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам.

Частина перша статті 44 Закону № 2735-ІV визначає, що суб`єкти господарювання за порушення цього Закону несуть згідно з законами України цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 частини третьої статті 44 Закону № 2735-ІV передбачено, що до розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі розповсюдження продукції, на якій відсутній знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п`ятдесяти до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двохсот до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові та організаційні засади розроблення, прийняття та застосування технічних регламентів і передбачених ними процедур оцінки відповідності, а також здійснення добровільної оцінки відповідності визначено Законом України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15.01.2015 р. № 124-VIII.

Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного Закону знак відповідності технічним регламентам - маркування, за допомогою якого виробник вказує, що продукція відповідає застосовним вимогам, визначеним у технічних регламентах, якими передбачене нанесення цього маркування.

Статтею 3 Закону № 124-VIII передбачено, що законодавство про технічні регламенти та оцінку відповідності складається з цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1067 затверджено Технічний регламент низьковольтного електричного обладнання.

Відповідно до пункту 8 зазначеного Технічного регламенту, якщо відповідність електрообладнання цілям, пов`язаним з безпечністю, була доведена зазначеною процедурою оцінки відповідності, виробники складають декларацію про відповідність і наносять знак відповідності технічним регламентам.

Пунктом 19 Технічного регламенту № 1067 визначено, що перед введенням електрообладнання в обіг імпортери пересвідчуються в тому, що виробник провів відповідну процедуру оцінки відповідності та склав технічну документацію, на це електрообладнання нанесено знак відповідності технічним регламентам, воно супроводжується необхідними документами, а також що виробник виконав вимоги, визначені у пунктах 11 і 12 цього Технічного регламенту.

Пунктом 7 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1077, передбачено, що обладнання може бути надано на ринку та/або введено в експлуатацію тільки в разі, коли воно відповідає вимогам цього Технічного регламенту за умови належного встановлення, обслуговування та використання за призначенням.

Згідно вимог пункту 17 ,45 Технічного регламенту № 1077 та пункту 12, 20, 42 Технічного регламенту № 1067 виробники та імпортери зазначають своє найменування та контактну поштову адресу, а також наносять знак відповідності технічним регламентам на апаратуру або на її табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі неможливості або невиправданості через характер апаратури нанесення знаку відповідності технічним регламентам, він наноситься на пакування та супровідні документи.

Відповідно до наявних в матеріалах справи фотокарткам та наданими позивачем речовим доказам, знак відповідності технічним регламентам та найменування та контактна інформація про виробника та імпортера продукції нанесена не безпосередньо на сам товар, а на пакування.

Відповідач не заперечує факт нанесення інформації на пакування або супровідні документи відповідного товару, водночас зазначає, що така можливість передбачена Технічними регламентами лише у разі, якщо інформацію неможливо зазначити на апаратурі через особливий характер товару, наприклад, через її розмір, матеріал виготовлення тощо, тоді як позивачем не наведено належних доказів того, що відповідно інформацію було неможливо нанести безпосередньо на товар.

Відповідачем наголошено, що під час перевірки позивачем не надано Головному управлінню відповідних доказів неможливості розміщення знаку відповідності на продукцію, яка була предметом перевірки.

Колегія суддів критично ставиться до таких висновків відповідача, оскільки як Технічним регламентом №1067, так і Технічним регламентом №1077, передбачено право виробника наносити відповідну інформацію безпосередньо на сам товар або на пакування чи супровідні документи у разі неможливості або невиправданості.

При цьому, у Технічних регламентах не наводиться порядок або умови, за яких визначається, що знак відповідності неможливо або невиправдано наносити безпосередньо на товар.

Колегія суддів наголошує, що поняття невиправданості взагалі носить суб`єктивний характер, жодним нормативно - правовим актом не закріплено визначення даного поняття та підстави чи необхідні випадки його застосування. Позаяк, позивачем наголошено, що на світильнику переносному, модель AML-024, 60W (12V), TM Deluxе відсутнє місце для нанесення знаку відповідності технічному регламенту, інформації про виробника та його адреси, імпортера у зв`язку із розміром вищевказаної продукції (відсутністю місця для нанесення), на настільні лампи, модель Е14, 220V, модель 2013W-X7 та «НБС», 60W, TM L'OGA Light, виробник Україна маркування нанесене на нижню частину виробу, що не протирічить нормам чинного законодавства, маркування є чітким та доступним. З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо не надання Головному управлінню відповідних доказів неможливості розміщення знаку відповідності на продукцію, яка була предметом перевірки.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання відповідача на судову практику у справах №№ 826/13987/18, 826/15362/18, 826/11546/17 так як предмети та підстави позовів є різними, більше того, у справі № 826/15362/18 колегією суддів констатовано «водночас, позивачем не надано доказів нанесення такого знака відповідності технічним регламентам на пакування та супровідні документи (як альтернативний спосіб маркування)», в той час як в межах спірних правовідносин відповідачем не заперечується факт нанесення знаку відповідності та іншої інформації на пакування товару, що був предметом перевірки.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

Я.Б.Глущенко

Повний текст виготовлено 13 жовтня 2020 року.