Справа № 826/15473/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2020 року

Київ

справа №826/15473/15

адміністративне провадження №Зв/9901/99/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року у справі №826/15473/15

за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду міста Києва, третя особа - Державна казначейська служба України про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду міста Києва, третя особа - Державна казначейська служба України про зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року, позов задоволено повністю. Зобов`язано відповідачів нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

3. Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про відставку 02 грудня 2013 року. Однак лише 25.12.2014 Верховна Рада України постановою №59-VІІІ звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду м. Києва. Суди першої та апеляційної інстанцій наголосили, що несвоєчасне звільнення з посади сталося з незалежних від позивача обставин. Водночас право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України від 27.03.2014 №1166-VІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI, що гарантувала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а тому наявні правові підстави для нарахування та виплати її ОСОБА_1 .

4. Постановою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду міста Києва, третя особа - Державна казначейська служба України про зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду міста Києва, третя особа - Державна казначейська служба України про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

5. Суд касаційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді (25.12.2014). Законом №1166-VІІ, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону №2453-VI, а саме виключено статтю 136 цього Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. З огляду на це підстави для виплати вихідної допомоги позивачу відсутні.

ІІІ. Провадження за виключними обставинами

6. 09 червня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року в справі №826/15473/15 з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

7. На обґрунтування заяви позивач посилається як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року в справі №826/15473/15 і ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення касаційну скаргу Державної судової адміністрації України, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року залишити без змін. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України та Апеляційний суд міста Києва (Ліквідаційна комісія Апеляційного суду міста Києва) нарахувати та виплатити мені вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, виходячи з розміру 22 776,60 гри. на місяць.

8. Як зазначає позивач, Конституційний Суд України у вказаному рішенні дійшов, зокрема, висновку, що перехідний період між опублікуванням Закону №1166-VII і набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом №1166-VII мали право на вихід у відставку, однак станом на 01 квітня 2014 року ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, установленому законодавством до внесення змін Законом №1166-VII. Наведене дає підстави стверджувати, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII суперечать частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи.

9. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про перегляд судового рішення передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Губській О.А., суддям Білак М.В., Калашніковій О.В.

10. 22 червня 2020 ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за такою заявою.

IV. Позиція інших учасників справи

11. Державна судова адміністрація України надала до суду відзив на заяву про перегляд у зв`язку з виключними обставинами, в якому просить заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року в справі №826/15473/15 - без змін.

11.1. У відзиві на заяву ДСА України вказує, що оскільки станом на день виходу позивача у відставку (25.12.2014) виплата вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою законодавством передбачено не було, тому така вихідна допомога позивачу не виплачувалася.

11.2. На думку відповідача, посилання позивача як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 є безпідставним, оскільки положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

11.3. За змістом статті 152 Конституції України, як зазначає відповідач, рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі та змінює законодавче регулювання лише для відносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

11.4. На підтвердження доводів, наведених у відзиві, ДСА України посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 23 січня 2019 року в справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17.

11.5. Крім того, ДСА України у відзиві на заяву підкреслює, що з метою застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України рішення не повинно ще бути виконаним, водночас рішення, про перегляд якого просить позивач, взагалі не передбачає примусового виконання, оскільки ним відмовлено у задоволенні позовних вимог.

12. Позивач 10 вересня 2019 року надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

13. Згідно з частиною першою статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України (їх окремих положень) за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України.

15. Згідно зі статтею 89 Закону №2136-VIII рішення Конституційного Суду України не передбачає встановлення будь-яких обставин, однак передбачає зазначення мотивів прийнятого рішення із зазначенням положень Конституції України, відповідно до яких Конституційний Суд України обґрунтовує своє рішення, та акта (його окремих положень), що його Конституційний Суд України визнав конституційним чи неконституційним.

16. Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

17. Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

18. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

19. Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

20. Згідно з частиною першою статті 136 Закону №2453-VI (у редакції, чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

21. Стаття 136 Закону №2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII.

VІ. Позиція Верховного Суду

22. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої позивачкою заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Суд виходить з такого.

23. Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI.

24. Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.

25. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп в справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

26. У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV "Про внесення змін до Конституції України" (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їхнього виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.

27. У пункті 2 резолютивної частини Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), Конституційний Суд України вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

28. Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.

29. За таких обставин рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

30. Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, Рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17.

31. Суд також указує, що зі змісту пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

32. Проте у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

33. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18.

34. Крім того, Суд ураховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Однак не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (рішення від 26 червня 2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 і 71378/10).

35. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що в національному законодавстві на момент прийняття рішення Верховної Ради України від 25.12.2014 №59-VIII про звільнення позивачки із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, а отже, підстави стверджувати про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.

36. За таких обставин і законодавчого регулювання Суд не вбачає підстав для скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року у справі №826/15473/15.

Керуючись статтями 250, 361-369 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року у справі №826/15473/15 .

2. Постанову Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року у справі №826/15473/15 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуючий О. А. Губська

Судді М. В. Білак

О.В. Калашнікова