Справа № 460/1559/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1559/20 пров. № А/857/5396/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н. В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року (суддя Нор У.М., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 06 квітня 2020 року),

в адміністративній справі №460/1559/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2020 позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача із відмови нарахувати та виплатити позивачу згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована позивачу у червні 2011 року в сумі 127197,66 грн. і була виплачена 28.11.2019 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати позивачу згідно із Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з червня 2011 року по 28.11.2019 року на суму пенсії 127197,66 грн. та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у сумі 127197,66 грн. згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 127197,66 грн. по день фактичного розрахунку 28.11.2019 року згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

З рішенням суду першої інстанції від 06.04.2020 року не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач порушив строки звернення до суду, ним не подано заяви про поновлення строку на звернення до суду з обґрунтованими причинами його пропуску, отже даний позов не підлягає до розгляду. Також суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволені клопотання відповідача щодо зупинення провадження у розглядуваній справі на підставі ухвали Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №510/1286/16-а, предметом якої є питання позовної давності та застосування шестимісячного строку звернення до суду, передбачених ст. 99 КАС України, що є порушенням норм процесуального права. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.05.2018 у справі №2а-179/10 Пенсійним фондом виконано, тому відсутні підстави для виплати компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2011 року по листопад 2019 року. Вказує на те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014р. №440, якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду. Крім того, апелянт стверджує, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи. Також, апелянт зазначає, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підлягає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що позивачем не вірно застосовано індекс інфляції, а отже не вірно проведений розрахунок компенсації. Звертає увагу на те, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не може суперечити нормам ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 06.04.2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 20.03.2008р. Рівненською обласною державною адміністрацією, перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не заперечується відповідачем (а.с. 7, 16, 32).

Також встановлено, що постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.05.2010р. у справі №2-а-179/10, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12.05.2011р., зобов`язано управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22 травня 2008 року, виходячи із розрахунку 6 (шести) розмірів мінімальної пенсії за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% (п`ятдесяти відсотків) від встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством протягом вказаного часу з урахуванням фактично виплачених сум. Вказана постанова Володимирецького районного суду Рівненської області набрала законної сили 12.05.2011 року (а.с. 8, 12).

На виконання зазначеного судового рішення органом Пенсійного фонду винесено розпорядження за №126147 від 18.07.2011р. та у серпні 2011 року проведено перерахунок пенсії позивача за період з травня 2008 року по серпень 2011 року шляхом нарахування коштів в сумі 127197,66 грн. згідно з протоколом від 01.08.2011р. (а.с. 36, 37).

Нарахована сума пенсійної виплати у розмірі 127197,66 грн. перерахована на банківський картковий рахунок позивача 28.11.2019р., що підтверджується випискою по картковому рахунку за період 12.11.2019-28.11.2019, листом Державної казначейської служби України від 20.03.2020р. №5-10-10/5397 та доданою копією платіжного доручення від 26.11.2019р. №474222 (а.с. 17, 28, 29).

На звернення позивача щодо нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідач листом від 19.02.2020р. за вих. №439-60/Г-02/8-1700/20 повідомив, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», відтак підстави для нарахування та виплати компенсації відсутні (а.с. 14-15).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 зазначеного Закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пункт 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат передбачає, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до п.4 вищезазначеного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно з п.5 цього Порядку, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10. 2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.01.2019 у справі №159/1615/17.

Разом з тим, покликання апелянта на те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено постановою Володимирецького районного суду Рівненської області (копія в матеріалах справи), тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є протиправною.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки виплати нарахованих пенсій за рішенням суду здійснює Державна казначейська служба України та її територіальні органи є безпідставними, з огляду на встановлені обставини справи та висновки суду, зроблені за аналізом вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що саме до функцій відповідача (пенсійного органу) належить нарахування та виплата пенсії разом з компенсацією за порушення строків її виплати. Державна казначейська служба України та її територіальні органи є лише державною фінансовою установою, через яку здійснюється виплата коштів.

Щодо покликань апелянта на те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014р. №440, якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, суд апеляційної інстанції зауважує, що спір у цій справі стосується нарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої пенсії, а тому спірні відносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів.

Щодо тверджень апелянта про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, та поданого ним клопотання про зупинення провадження в справі суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З системного аналізу ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що у разі порушення пенсійним органом законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене право пенсіонера на виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що фактична виплата належної позивачу суми пенсії за рішенням суду здійснена в листопаді 2019 року, а позивач звернулася до суду з даним позовом 05.03.2020р.. Тобто позивач звернулася до суду з розглядуваним адміністративним позовом з дотриманням строку встановленого ст.122 КАС України.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 236 КАС України визначено підстави та строки для обов`язкового зупинення провадження у справі та для випадків, коли суд має право зупинити провадження у справі, строки зупинення провадження у справі. За наявності визначених цією статтею підстав провадження в справі може бути зупинено.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що нарахування у 2011 році та виплата у листопаді 2019 року позивачу пенсійної виплати починаючи з 22.05.2008р. у розмірі 127197,66 грн. відбулось на виконання судового рішення від 15.05.2010р., яке набрало законної сили 12.05.2011р., що сторонами не заперечувалось. Таким чином, виплата коштів позивачу здійснена Пенсійним органом починаючи з 22.05.2008р. зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Тобто, належні позивачу з 2008 року кошти виплачені останньому лише в листопаді 2019 року, тим самим пенсійним органом допущено порушення встановленого строку виплати пенсії. Таким чином, несвоєчасна виплата відповідних сум відбулась з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Тому, суд першої інстанції ухвалою від 06.04.2020 року вірно вирішив питання щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті, згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована ОСОБА_1 у 2011 році.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно застосовано індекс інфляції і проведено невірний розрахунок компенсації.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не проводив розрахунку розміру грошової компенсації позивачу за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 127197,66 грн., а зобов`язав відповідача здійснити такий розрахунок та виплату компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в адміністративній справі №460/1559/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль

Помічник заступника голови суду