Справа № 200/7533/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року справа №200/7533/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадженні апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року (повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7533/20-а (суддя в І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції України (м. Харків) (далі Відділ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_3 , у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13 червня 2019 року в сумі 40 765,88 грн. у виконавчому провадженні ВП № 48648182.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликався на те, що його представником 03 серпня 2020 року була отримана постанова про накладення на нього штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 40 765,88 грн. У спірній постанові заборгованість по аліментах розрахована з 2015 року по 13 червня 2019 року, але державним виконавцем не враховано, що статтю 71 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) було доповнено частиною 14 Законом України 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28 серпня 2018 року. Отже, згідно зі статтею 58 Конституції України цей закон не має зворотної дії в часі, а тому позивач не може нести відповідальність за заборгованість по аліментах, яка утворилася до введення закону в дію.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник третьої особи подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, а позов залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не залишив позовну заяву без розгляду з причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Згідно акту, під час з`єднання з представником ОСОБА_1 виникли технічні проблеми, хоча було перевірено справність технічних засобів суду. Відтак, судове засідання в режимі відеоконференції не відбулось. Відповідно до приписів ч.5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Відділу перебуває виконавче провадження № 48648182, відкрите на підставі виконавчого листа № 1603/845/2012, виданого 12.11.2012 Гадяцьким районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2012 року і до повноліття дитини.

13 червня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистової Г.О. у виконавчому провадженні № 48648182 винесено постанову про накладання штрафу на ОСОБА_2 на підставі статей 63, 75 Закону № 1404-VIII, у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, в сумі 40 765,88 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України 2 червня 2016 року № 1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону № 1404-VІІІ, зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно частини першої статті 71 Закону № 1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження (частина 4 статті 71 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Судами встановлено, що постанова про накладення штрафу від 13 червня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 48648182 була винесена державним виконавцем на підставі статей 63, 75 Закону № 1404-VIII.

Постановою встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів. Заборгованість станом на 13.06.2019 становить 81 531,75 грн.

Разом з тим, державний виконавець постановив: «За заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накласти на боржника ОСОБА_2 […] штраф на користь держави у розмірі 40765,88 гривень».

Зміст спірної постанови, яка є індивідуально-правовим актом та породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Системний аналіз вищевказаних положень Закону № 1404-VIII, Конституції України, а також установлених обставин справи дозволяє дійти висновку, що спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Також, місцевий суд слушно звернув увагу відповідача та не, що державий виконавець, встановивши наявність у позивача заборгованості станом на 13 червня 2019 року в сумі 81 531,75 грн., яка перевищує суму відповідних платежів за три роки, постановив «За заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накласти […] штраф на користь держави у розмірі 40765,88 гривень».

При цьому, за приписами частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, штраф складає 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, якщо державний виконавець накладав штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, то сума штрафу мала складати 16 306,35 грн. (81531,75х20%).

Якщо ж державний виконавець встановив наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, він мав постановити накласти штраф саме за це.

Також поза увагою державного виконавця залишилося та обставина, що статтю 71 Закону № 1404-VIII було доповнено частиною 14 згідно із Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй (стаття 8 Основного Закону України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Виключно законами України визначаються, засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них (пункт 22 частини першої статті 92 Основного Закону України).

Як неодноразово зазначав Конституційний Суд України, положення статті 58 Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи (Рішення від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), абзац другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі; абзац перший, речення перше абзацу другого пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011 у справі №1-5/2011 справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі).

Оскільки Закон № 2475-VIII у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу згідно з частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу зі сплати аліментів до 28.08.2018, місцевий суд дійшо правильного висновку, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли після набрання законної сили Законом № 2475-VIII, тобто для притягнення боржника до відповідальності має враховуватися борг, який утворився після набрання законної сили Законом № 2475-VIII.

Така правова позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду у справі № 857/10483/19 від 21 листопада 2019 року.

Оскільки державний виконавець діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом № 1404-VIII, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також місцевий суд дійшов правильно встановив, що позивач не пропустив строк звернення до суду із даним позовом оскільки ані відповідач, ані третя особа не спростували твердження позивача про те, що спірна постанова отримана ним 03 серпня 2020 року.

Так на супровідному листі про направлення спірної постанови позивачу вказаний вихідний номер 15.2-18/12349 від 14.06.2019, а згідно з реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 20.06.2019 № 96 ОСОБА_2 були направлені вихідні документи: «17/12349, 12350, 723, 12324».

Вказані докази не можуть свідчити про те, що позивачу була направлена саме спірна постанова.

Ухвала Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2019 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі № 526/1976/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистової Ганни Олександрівни, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 про визнання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.08.2019 №17/1 недійсним, не містять інформації про те, що 10 вересня 2019 року позивачу було відомо про наявність спірної постанови.

Відтак, місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 200/7533/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення 12 жовтня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук