Справа № 640/8740/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2020 року 09:52 № 640/8740/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті

Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.

Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110)

про визнання протиправною та скасування постанови про відновлення виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору від 07 квітня

2020 року,-

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Рогача В.К.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №41372501 про відновлення виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №41372501 про стягнення виконавчого збору.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для відновлення виконавчого провадження №41372501, а також враховуючи, що Законом прямо передбачено, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. Також позивач стверджував, що розмір виконавчого збору, вказаний в оскаржуваній постанові від 07 квітня 2020 року про стягнення виконавчого збору, визначено невірно, адже такий збір повинен стягуватися з фактично утриманих коштів в рахунок погашення боргу. На переконання позивача, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/8740/20 та призначено до судового розгляду.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувані постанови від 07 квітня 2020 року є правомірними та такими, що прийняті з урахуванням всіх обставин справи, адже начальником відділу в межах законодавством наданих повноважень винесено постанову про перевірку виконавчого провадження, якою скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, тобто відповідачем дотримано законність процедури відновлення виконавчого провадження. Також представник відповідача стверджував, що сума виконавчого збору в оскаржуваній постанові від 07 квітня 2020 року розрахована правомірно, оскільки виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Додатково представник відповідача повідомив, що державним виконавцем виносилась постанова на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає виведення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження, а отже й ризиків подвійного стягнення виконавчого збору законодавцем не передбачено.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваних постанов керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, а не вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV. На думку позивача, правом на визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу законодавством наділений лише суд. Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору повинна була бути винесена при першому надходженні виконавчого документу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 27 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №007-2008-918, згідно умов якого ОСОБА_1 було отримано кредит у розмірі 126434 доларів 00 центів США строком до 10 березня 2038 року.

У зв`язку девальвацією національної валюти та подальшими пов`язаними із цим фінансовими труднощами у ОСОБА_1 , зобов`язання, що випливали із вказаного кредитного договору, виявились не виконаними, у зв`язку із чим 21 травня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом про стягнення боргу по кредитному договору.

03 вересня 2013 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі №761/13111/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в сумі 1 096 926,08 грн. в тому числі: заборгованості за кредитним договором у сумі 136 805 доларів 34 центи США, що за офіційним курсом НБУ становило 1 093 485,08 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн., а всього на загальну суму 1 096 926,08 грн.

30 грудня 2013 року на підставі виконавчого листа №761/13111/13-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 21 листопада 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41372501 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суми боргу на загальну суму 1 096 926,08 грн.

В той же день державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 17 січня 2014 року державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві було здійснено запис про обтяження № 4285628 про арешт усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10005569 від 17.01.2014 09:50:46 у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41372501, виданої 30.12.2013 відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

09 квітня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову у виконавчому провадженні №41372501 про щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходів), що належали до виплати боржнику ( ОСОБА_1 ), після відрахування податків, в розмірі 20% до сплати заборгованості згідно виконавчого документа в повному обсязі. Утримані із заробітку (доходів) кошти перераховувати на банківські реквізити стягувача, або надсилати поштовим переказом на адресу стягувача зазначену у виконавчому документі або заяві. Вказаний виконавчий документ було направлено за місцем роботи боржника - до AT «КБ «Хрещатик».

На підставі вказаної вище постанови ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» протягом 26 місяців відраховував з доходів ОСОБА_1 визначену частину коштів в рахунок погашення боргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» вих. №93/45-39/1/23/565 від 03 лютого 2016 року, вих. №93/45-39/1/23/4363 від 13 червня 2016 року.

Як повідомив позивач, 09 червня 2016 року він звільнився з ПАТ «КБ «Хрещатик» за власним бажанням в зв`язку із зміною місця працевлаштування.

09 листопада 2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві повторно винесено постанову у виконавчому провадженні №41372501 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , в якій було вказано, що згідно відповіді ПФУ боржник працює в ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А, в зв`язку із чим та керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження», звернути стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 р.н., що працевлаштований у ПАТ «КБ «Хрещатик», за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А. Вказаний виконавчий документ було направлено до бухгалтерії ПАТ «КБ «Хрещатик».

25 листопада 2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воробйовою Діаною Дмитрівною втретє винесено постанову у виконавчому провадженні №41372501 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , в якій було вказано, що згідно відповіді ПФУ боржник працює в ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А, а відтак звернено стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 р.н., що працевлаштований у ПАТ «КБ «Хрещатик», за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А.

07 серпня 2018 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову у виконавчому провадженні №41372501 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що вжитими державним виконавцем заходами винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Розшукати боржника та належне йому майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим. Згідно відповідей ДФС та ПФУ відсутня інформація щодо отримання боржником доходу, наявності відкритих банківських рахунків. Боржник до відділу не з 'являється, відомості про сплату боргу не надає. В зв`язку з цим, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу з правом його повторного пред`явлення до виконання у встановлений законом строк.

В подальшому, 20 лютого 2019 року між ОСОБА_1 (комітент) та TOB «Фінстрім» (комісіонер) укладено договір комісії б/н на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, згідно умов якого комісіонер прийняв на себе зобов`язання за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин з AT «Універсал Банк» щодо набуття права вимоги за кредитним договором за ціною не більше узгодженої сторонами, і в строки, що визначені сторонами (додаток № 15).

В той же день TOB «Фінстрім» та AT «Універсал Банк» уклали договір про відступлення права вимоги № 19/19, згідно п. 3.2 якого, AT «Універсал Банк», як первісний кредитор, відступив право вимоги до боржника ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором, внаслідок чого первісний кредитор передав, а TOB «Фінстрім», як новий кредитор, одержав право вимагати від боржника належного виконання усіх зобов`язань за кредитним договором.

20 лютого 2019 року представник TOB «Фінстрім» (комісіонер) в особі Воробйової В.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 (комітент) з іншої сторони склали акт прийому-передачі права вимоги до договору комісії від 20 лютого 2019 року на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, яким засвідчили, що комісіонер (TOB «Фінстрім») передав, а комітент ( ОСОБА_1 ) прийняв права вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до громадянина України ОСОБА_1 за кредитним договором № 007-2008-918 від 27 березня 2008 року.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 20 лютого 2019 року АT «Універсал Банк» надав позивачу довідку (вих. №36006 від 20 лютого 2019 року) про відсутність у ОСОБА_1 зобов`язань перед AT «Універсал Банк».

Матеріалами справи підтверджується, що 21 лютого 2020 року позивач звернувся до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із письмовою заявою про зняття арештів з майна (активів) в рамках виконавчого провадження №41372501.

За результатами розгляду заяви позивача, 26 лютого 2020 року останній отримав відповідь стосовно того, що у зв`язку із невиконанням виконавчого документу державним виконавцем 07 серпня 2018 року на підставі п. 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Повторно до відділу на виконання зазначений виконавчий документ не надходив. Окрім того, у вказаній відповіді зазначено, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. Враховуючи, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, підстав для зняття арешту, визначених у ст. 59 Закону, немає.

16 березня 2020 року позивач звернувся до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із запитом щодо надання інформації про фактичний стан виконавчого провадження № 41372501, інформації про його завершення (закінчення) та про винесення постанови щодо стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 41372501, а також копій відповідних документів.

Листом від 07 квітня 2020 року №75186 позивача повідомлено, що відповідно до постанови про перевірку виконавчого провадження дії старшого державного виконавця Шеремета О.В. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог закону, скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу № 41372501 від 07 серпня 2018 року та зобов`язано державного виконавця забезпечити подальше проведення вчинення дій у відповідності до вимог Закону.

07 квітня 2020 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шереметом Олександром Юрійовичем на підставі постанови начальника відділу від 07 квітня 2020 року прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 109 692,60 грн.

Незгода позивача із вказаними постановами зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 07 серпня 2018 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову у виконавчому провадженні №41372501 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, на підставі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 07 квітня 2020 року ВП №41372501 начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), прийнятої за результатами перевірки з власної ініціативи останнього, встановлено, що при перевірці матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не отримано відповіді з реєстраційно-облікових установ, які здійснюють реєстрацію рухомого та нерухомого майна; не здійснено перевірку майнового стану боржника за місцем його мешкання; не вирішено питання щодо звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Зазначеною постановою від 07 квітня 2020 року визнано протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета О.В., такими, що вчинені з порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження»; скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу №41372501 від 07 серпня 2018 року; зобов`язано старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета О.В. забезпечити подальше проведення вчинення дій у відповідності до вимог Закону України «про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 41 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Аналіз наведеної норми чинного законодавства свідчить, що положення вказаної статті містить альтернативу підстав для відновлення виконавчого провадження, а не як стверджує позивач, єдину підставу, адже таке відновлення можливе: 1) у разі визнання судом незаконною постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу; 2) у разі скасування в установленому законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу.

Вимогами пункту 2 частини 3 статті 74 Закону №1404-VIII визначено начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, нормами чинного законодавства начальнику відділу надано право скасовувати постанови державного виконавця, винесені з порушенням законодавства, яка є підставою відповідно до вимог частини 1 статті 41 Закону №1404-VIII є підставою для відновлення виконавчого провадження.

Суд зазначає, що позивачем не оскаржувалась постанова від 07 квітня 2020 року про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу №41372501 від 07 серпня 2018 року, як і не оскаржувалась її зобов`язальна частина щодо необхідності вчинення державним виконавцем дій щодо відновлення виконавчого провадження, яка для державного виконавця є обов`язковою.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про правомірність прийняття постанови про відновлення виконавчого провадження №41372501 від 07 квітня 2020 року, відтак підстави для її скасування в судовому порядку відсутні.

В частині позовних вимог щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2020 року, суд виходить з наступного.

Вимогами статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз наведеної норми чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин (на дату відновлення виконавчого провадження) дає підстави для висновку, що сума виконавчого збору визначається як 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, а не від суми, яка фактично стягнута як стверджує позивач.

Пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу є завершенням виконавчого провадження, відтак при його відновленні у 2020 році державний виконавець повинен був керуватись чинною редакцією Закону №1404-VIII.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2020 року та, як наслідок, відсутність підстав для її скасування в судовому порядку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук