Справа № 120/94/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 вересня 2020 р. Справа № 120/94/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кобильняк А.О.,

представника позивача: Корнійчука С.А.,

представника відповідача: Тиховського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер: :02:001:0197 з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Людавка Жмеринського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів.

Наказом від 05.12.2018 року відповідач відмовив в наданні позивачу дозволу. Відмову мотивував тим, що позивач звернулася з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а потрібно було звертатися з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також повідомив, що безкоштовна приватизація передбачена ст. 116, 118 ЗК України. Відповідач вказав про відсутність його згоди, що, в силу ст.56 Закону України "Про землеустрій", відповідач вважає є підставою для надання відмови.

Позивач не погодився із вказаним наказом, та оскаржив його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі № 120/37/19-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 р., позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача про відмову в наданні дозволу, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Відповідач наказом від 21.08.2019 року №2-14015/15-19-СГ надав позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою.

Позивач розробив відповідну документацію із землеустрою, сформував земельну ділянку, що підтверджується копією витягу з ДЗК про земельну ділянку від 26.09.2019 року, якій присвоєно новий кадастровий номер, а тому, на думку позивача, він мав правомірні очікування та всі законні права на отримання зазначеної земельної ділянки у власність.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із клопотання від 02.10.2019 року, в якому просив затвердити технічну документацію та передати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер: :02:001:0230 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Людавка Жмеринського району Вінницької області.

Проте, відповідно до наказу від 25.10.2019 № 2-19369/15-19-СГ, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовлено позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки та наданні цієї земельної ділянки у власність, оскільки порушена процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначена статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому також зазначено, що одержання громадянами у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється лише за проектом землеустрою щодо її відведення за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.08.2019 року №2-14015/15-19-СГ було надано дозвіл лише на поділ земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення.

На думку позивача, така відмова суперечить ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 14.01.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 24.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

17.02.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що наказом №2-19369/15-19-СГ від 25.10.2019 року "Про відмову у наданні у власність" Головне управління відмовило гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0230, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні її у власність, оскільки порушена процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначена ст. 118 Земельного кодексу України.

Також вказує, що предметом розгляду справи №120/37/19-а не було питання зміни цільового призначення земельної ділянки за технічною документацією щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Суд лише прийшов до висновку, що відповідно до ч. 6 ст.79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка може бути сформована шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0197 (частину з якої розміром 2,0 га виділив позивач шляхом виготовлення технічної документації щодо поділу або об`єднання земельних ділянок) була створена при проведенні інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності. При цьому згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, за результатами якої була сформована зазначена земельна ділянка розміром 8,0 га, вона визначалась з видом угідь - пасовища. Це підтверджується "Викопіюванням з плану існуючого використання земель Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області" та "Інформацією про земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, які планується проінвентаризувати в поточному році на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області".

Зазначеною документацією щодо проведення інвентаризації визначено лише категорію зазначеної земельної ділянки, а саме: землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч.2 ст. 19 ЗК України це означає, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0197 віднесена до земель запасу. Даний факт підтверджується, зокрема клопотанням позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою з доданим графічним зображенням.

З наведеного можна зробити висновок, що в даному випадку за документацією із землеустрою мало визначатись нове цільове призначення новоствореної земельної ділянки. А враховуючи наведені норми чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 20 ЗК України, це мало відбуватись за проектом землеустрою, а не технічною документацією щодо поділу земельної ділянки. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову ( а.с. 33 - 42 ).

25.02.2020 представником позивача надано відповідь на відзив із наведенням спростовуючих аргументів щодо доводів, викладених відповідачем у відзиві. Зокрема представник позивача зазначив, що Верховний Суд в пункті п. 40, 41 своєї постанови зазначає, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Єдина умова, яку встановлює ч.5 ст.20 ЗК при самостійному визначенні виду використання земельної ділянки її власником/користувачем, є дотримання вимог, установлених законом до використання земель цієї категорії, та необхідність урахування містобудівної документації та документації щодо землеустрою (постанова Верховного Суду від 31.07.2019 справа №806/5308/15) ( а.с. 83 - 85 ).

28.02.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що посилання на висновки Верховного суду в справі №806/5308/15 є безпідставними, оскільки питання, які були предметом розгляду в даній справі, стосувались земель громадської забудови. Тобто предмет позову є відмінним від того, який досліджується в справі №120/94/20-а, а тому не може застосовуватись.

Крім того, відповідно до ч.12 ст.186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником. При цьому абзацом першим цієї ж частини визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується:

у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу;

у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем;

у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Натомість статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

В свою чергу ч.8 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому саме статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналізуючи зазначені норми земельного законодавства можна прийти до висновку, що подання на затвердження технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок з метою їх відведення у власність чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи викладене, аргументація оскаржуваного наказу порушенням процесу безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначеної ст.118, є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам чинного законодавства ( а.с. 87 - 89 ).

Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 10.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року, на підставі заяв представників сторін з посиланням на запровадження в Україні режиму надзвичайного стану та запровадження карантину, відкладено розгляд справи на іншу дату ( а.с. 102 ).

Ухвалою суду від 27.04.20 року, в зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання та приймаючи до уваги необхідність заслухати їх усні пояснення по суті справи, відкладено розгляд справи на іншу дату. Також у даній ухвалі зазначено, що про дату, час та місце наступного судового засідання учасникам справи буде повідомлено додатково після завершення запроваджених у державі обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, шляхом надсилання судових повісток за адресами їх місця реєстрації (адресами, зазначеними учасниками справи, як адреси для листування), на офіційну електронну адресу, адресу електронної пошти, а також засобами телефонного зв`язку, за номерами телефонів, що містяться в матеріалах справи (або будуть додатково повідомлені учасниками справи) ( а.с. 112 ).

У судовому засіданні 15.09.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 в листопаді 2018 звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер: :02:001:0197 з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Людавка Жмеринського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів.

Наказом від 05.12.2018 року відповідач відмовив в наданні позивачу дозволу. Відмову мотивував тим, що позивач звернулася з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а потрібно було звертатися з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також повідомив, що безкоштовна приватизація передбачена ст. 116, 118 ЗК України. Відповідач вказав про відсутність його згоди, що, в силу ст.56 Закону України "Про землеустрій", відповідач вважає є підставою для надання відмови.

Позивач не погодився із вказаним наказом та оскаржив його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі № 120/37/19-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 р., позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача про відмову в наданні дозволу, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Відповідач наказом від 21.08.2019 року №2-14015/15-19-СГ надав позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 16 ).

Позивач розробив відповідну технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сформував нову земельну ділянку, що підтверджується копією витягу з ДЗК про земельну ділянку від 26.09.2019 року, якій присвоєно кадастровий номер: :02:001:0230 ( а.с. 12 - 14 ).

В подальшому позивач звернувся до відповідача із клопотання від 02.10.2019 року, в якому просив затвердити технічну документацію та передати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер: :02:001:0230 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Людавка Жмеринського району Вінницької області.

Проте, відповідно до наказу від 25.10.2019 № 2-19369/15-19-СГ, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовлено позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки та наданні цієї земельної ділянки у власність, оскільки порушена процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначена статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому в наказі також зазначено, що одержання громадянами у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється лише за проектом землеустрою щодо її відведення за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.08.2019 року №2-14015/15-19-СГ було надано дозвіл лише на поділ земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення ( а.с. 15 ).

На думку позивача, така відмова відповідача є протиправною, в зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, що визначає забезпечення права на землю громадянам є Земельний кодекс України (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Статтею 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання із раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон від 22.05.2003 № 858-IV): технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Згідно з ст. 25 Закону від 22.05.2003 № 858-IV видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно з Земельним кодексом України способами формування земельної ділянки, є, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Наведені мотиви узгоджуються із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.05.2020 в справі № 802/1539/17-а.

Аргументи відповідача суд вважає безпідставним ще й враховуючи мотиви рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 в справі № 120/37/19-а, яке набрало законної сили 15.07.2019.

Так, приймаючи рішення в спорі між тими ж самими сторонами суд зазначив, що передумовою для відведення громадянину у власність земельної ділянки, яка утворюється в результаті поділу раніше сформованої земельної ділянки, що перебуває у державній власності, є затверджена у встановленому порядку технічна документація із землеустрою щодо поділу такої раніше сформованої земельної ділянки. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

Оскільки, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру, то формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстава відмови позивачу в затвердженні технічної документації із землеустрою, зазначена у наказі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.10.2019 № 2-193698/15-19-СГ, суперечить наведеним нормам Земельного кодексу України.

Щодо посилання відповідача у наказі від 25.10.2019 № 2-193698/15-19-СГ на те, що ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.08.2019 № 2-14015/15-19-сг було надано дозвіл лише на поділ земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, суд зазначає наступне.

На виконання судового рішення в адміністративній справі № 120/37/19-а відповідачем 21.08.2019 видано наказ № 2-14015/15-19-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Пунктом 2 зазначеного наказу визначено, що розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок підлягає погодженню у встановленому законодавством порядку.

Крім того, пунктом 3 наказу відповідач зобов`язав відділ у Жмеринському районі Головного управління при надходженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га ОСОБА_1 забезпечити в установленому законодавством порядку:

- погодження даної документації;

- реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі технічної документації державним кадастровим реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та визначено її кадастровий номер. Підтверджується державна реєстрація земельної ділянки витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.09.2019 № НВ-19, відповідно до якого земельна ділянка площею 2,0 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (01.03), кадастровий номер :02:001:0230, на підставі технічної документації із землеустрою зареєстрована 26.09.2020 відділом у Жмеринському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області ( а.с. 12 ).

Пунктом 4 наказу від 21.08.2019 № 2-14015/15-19-СГ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок подати на затвердження Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області ( а.с. 16 ).

Проте, всупереч вище наведеним положенням Земельного кодексу України та власному рішенню, викладеному в п.4 наказу від 21.08.2019, при зверненні позивача з клопотанням від 02.10.2019 року про затвердження технічної документації, відповідачем було протиправно прийнято наказ від 25.10.2019 № 2-19369/15-19-СГ, яким відмовлено позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та наданні цієї земельної ділянки у власність.

З огляду на викладене суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог та визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 25.10.2019 № 2-193698/15-19-СГ "Про відмову у наданні у власність", яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0230, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та надання цієї земельної ділянки у власність.

Крім того, вирішуючи питання щодо належного захисту порушених прав позивача суд зауважує таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, у цій справі, за наявності достатніх та належним чином поданих документів, за недоведеністю відповідачем існування інших, передбачених чинним законодавством обставин, що можуть слугувати підставою для відмови в затвердженні технічної документації, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у межах спірних правовідносин буде зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, за кадастровим номером: :02:001:0230, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд керується положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України і присуджує на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840,80 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративним позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-19369/15-19-СГ від 25.10.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0230, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї земельної ділянки у власність.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, за кадастровим номером: :02:001:0230, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2020.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна