Справа № 200/8125/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 р. Справа№200/8125/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши за правилами ст. 287 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 15), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Акціонерне товариство «Банк Форвард» (; 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Акціонерне товариство «Банк Форвард» про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2020 ВП № 62398557 та постанови про арешт коштів боржника від 22.06.2020 ВП № 62398557.

В обґрунтування позову посилається на те, що у відповідності до положень чинного законодавства виконавче провадження має здійснюватись або за місцем проживання/перебування боржника або за місцем перебування його майна. Вважає постанову відповідача від 22.06.2020 ВП № 62398557 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса від 04.03.2020 № 1938 протиправною, оскільки вона не проживає у місті Києві та не має майна на території виконавчого округу, де відповідач здійснює свою діяльність. Крім того зазначає, що відповідачем незаконно накладено арешт на її банківський рахунок, оскільки він має статус рахунку зі спеціальним режимом використання, як такий, на який здійснюється нарахування сум її заробітної плати.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що стягувач звернувся до неї із письмовою заявою про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. від 04.03.2020 № 1938 про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 19131,99 грн.

До заяви стягувачем було додано довідку про наявність коштів на банківському рахунку позивача у банку, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.105.

Вважає, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження нею прийнято у відповідності до діючого законодавства, оскільки на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження вона мала обґрунтовані підстави вважати про наявність у боржника майна у межах виконавчого округу, в якому вона здійснює професійну діяльність.

Крім того, у відзиві відповідач зазначила, що у спірній постанові про арешт коштів боржника вона зазначила щодо заборони накладення арешту на рахунки позивача, накладення арешту на які заборонено чинним законодавством.

Вважає, що оскільки банками не було повернуто зазначену постанову, у позивача відсутні рахунки зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на які заборонено чинним законодавством.

Третя особа пояснень на позовну заяву до суду не надала.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачеві надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку ст. 287 КАС України, судове засідання призначено на 08.10.2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2020 відкладено судове засідання по справі на 12.10.2020.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

04.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. видано виконавчий напис № 1938 про стягнення зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь АТ «БАНК ФОРВАРД», який є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 19131,99 грн.

29.05.2020 АТ «БАНК ФОРВАРД» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни із заявою вих. № 17/1-351/756 про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом та арешт коштів боржника.

До зазначеної заяви стягувачем, зокрема, додано довідку б/н від 29.05.2020, якою підтверджено наявність грошових коштів на рахунку позивача, відкритому в АТ «БАНК ФОРВАРД», у розмірі 0,7 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 22.06.2020 ВП № 62398557 відкрито виконавче провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О від 04.03.2020 № 1938 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості у розмірі 19131,99 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 22.06.2020 ВП № 62398557 накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках:

- АТ «Банк Форвард», МФО 380418;

- ПАТ «ОТП БАНК», МФО 300528;

- ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 300465;

- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335;

- ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005;

- ПАТ « АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

- АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299;

- ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614;

- ПАТ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478;

- ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», МФО 322011;

- АТ «ПУМБ», МФО 334851;

- АТ «ТАСКОМБАНК», МФО 339500;

- АТ «А-БАНК», МФО 307770,

а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або стягнення на які заборонено, та належать позивачеві.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 та ч. 2 ст. 5 Закону № 1404-VIII виконавчий напис нотаріуса належить до переліку виконавчих документів, примусове виконання яких може здійснювати приватний виконавець.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIIIприватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону № 1403-VIII передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 23 зЗакону № 1403-VIIIвідомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, зазначаються у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави дійти висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або виходячи з місцезнаходження майна боржника.

Наведена правова позиція узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 30.04.2020 у справі №580/3311/19, яка підлягає обов`язковому застосуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна здійснює свою діяльність у м. Києві.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виконавчим округом відповідача є місто Київ.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, про обізнаність приватним виконавцем щодо місця проживання боржника свідчать наявні в матеріалах справи копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, у яких визначено саме цю адресу.

Інших відомостей щодо наявності підстав у приватного виконавця вважати, що позивач проживає в межах виконавчого округу м. Київ, до суду не надано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер :09:000:0309, адреса - Донецька обл., Мар`їнський район, с/ рада Дачненська; інше майно, рухоме та нерухоме, за позивачем не зареєстровано.

Щодо наявних відкритих рахунках у банківських установах, адресою реєстрації яких є місто Київ, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно статті 179 цього ж Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

В цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 Гроші (грошові кошти), частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

В той же час, суд звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що картковий рахунок є майном в розумінні статті 190 ЦК України як і не передбачено й визначення місцезнаходження карткового рахунку за місцем знаходження будь-якого банку.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до наведених вище норм законодавства майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно частин 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, що затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (надалі - Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

Як вбачаєтьсяз виписки по особовому рахунку АТ «БАНК ФОРВАРД», на банківському рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , знаходяться грошові кошти у розмірі 0,71 грн.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вільний та безкоштовний доступ до якого надає Міністерство юстиції, місцезнаходженням юридичної особи АТ «БАНК ФОРВАРД» () є м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції (визнання неіснуючого існуючим), яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 905/477/18.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача майна, а саме: грошових коштів на рахунку у банку, у межах території виконавчого округу місто Київ.

Відтак, відповідач під час прийняття рішення про винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно правомірності постанови про накладення арешту на банківські рахунки позивача, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, щостягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум:

1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;

2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;

3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;

4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Суд зазначає, що вказаний перелік є вичерпним.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки АТ «ПУМБ» від 12.08.2020 № КА1-50.4-281, ОСОБА_1 має поточний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий позивачем для власних потреб та який використовується, зокрема, але не виключно, для зарахування заробітної плати.

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна (коштів) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у спірній постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати, соціальної допомоги чи пенсії.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

Водночас, визначено обов`язок Банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.

У зв`язку з прийняттям Банками постанови про арешт коштів боржника, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з цим, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Жодних доказів, які б містили інформацію від банківських установ про те, що на кошти, які знаходяться на вказаному рахунку боржника, заборонено звертати стягнення сторонами до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо правомірності прийняття відповідачем спірної постанови про арешт коштів боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що за результатами розгляду даної справи судом не встановлено порушень приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлеків Тетяною Леонідівною чинного законодавства під час прийняття постанови від 22.06.2020 ВП №62398557 про відкриття виконавчого провадження та постанови від 22.06.2020 ВП №62398557 про арешт коштів боржника, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією № 25 від 28.08.2020, позивач за подання адміністративного позову сплатив 840,80 грн. судового збору.

Чинним законодавством не передбачено повернення судових витрат позивачеві у разі відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 287, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 15), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Акціонерне товариство «Банк Форвард» (; 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105) про визнання протиправними та скасування постанов,- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко