Справа № 500/1476/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1476/20

13 жовтня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними відповідача щодо неодноразової відмови у призначенні позивачу пенсії за віком; про зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію за віком з дати досягнення ним 60-річного віку, тобто з 02.06.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2017 році право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мали особи за наявності страхового стажу не менше 15 років страхового стажу, а після 01.01.2018 по 31.12.2018 страховий стаж збільшили до 25 років. У 2020 році для призначення такої пенсії потрібно мати не менше 27 років страхового стажу. Позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, а саме: 30.08.2017, 13.03.2019 та 10.03.2020. Однак, відповідними рішеннями відповідач відмовляв позивачу у призначенні такої пенсії з різних підстав. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відмовляючи тричі позивачу у призначенні пенсії з різних підстав, відповідач відстрочив позивачу на отримання такої пенсії на 10 і більше років. Таким чином, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком з дати досягнення ним пенсійного віку, а саме з 02.06.2017.

Ухвалою суду від 30.06.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі сторонам клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

17.07.2020, у встановлений судом строк, відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до поданих документів загальний стаж роботи позивача складає 11 років 5 місяців 21 день, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Щодо відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком на підставі поданих заяв від 30.08.2017 та від 13.03.2019, відповідач зазначив, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Ухвалою суду від 30.07.2020 вирішено проводити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) та призначено у справі судове засідання.

Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву від 05.10.2020, в якій просить розглядати справу в порядку письмового провадження. Позовні вимоги не визнає.

Позивач у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою від 06.10.2020 здійснив перехід розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, у зв`язку із досягненням пенсійного віку позивач 30.08.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV (стаття 26 в редакції, яка діяла на момент подання заяви від 30.08.2017).

Однак, відповідач відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів страховий стаж роботи позивача складає 12 років 05 місяців 18 днів, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. При цьому, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачу період роботи з 22.11.1977 по 04.08.1978, з 15.08.1980 по 18.08.1980, з 21.08.1980 по 10.12.1980, з 17.04.1983 по 23.01.1984, мотивуючи тим, що згідно оригіналу трудової книжки позивача неможливо було встановити номера та дати наказів на прийом, та звільнення на роботу, в тому числі не читалися печатки та назви організації, про що свідчить відповідний протокол № 77 від 27.11.2017.

У зв`язку з чим, рішенням Тернопільського міськрайонного суду заяву позивача було задоволено, та встановлено факт перебування позивачем в трудових відносинах: з 22.11.1977 по 04.08.1978 в Тернопільському художньому комбінаті, з 21.08.1980 по 10.12.1980 в Тернопільському РСУ зеленого господарства, з 17.04.1983 по 23.01.1984 у ДСО "Спартак" (арк. справи 20-21).

Позивач 13.03.2019 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, однак позивачу відмовлено у призначенні пенсії, так як відповідач не зарахував позивачу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою, в якій просив про встановлення факту перебування в трудових відносинах з ПМП "Дельта 93" період з 06.05.1996 по 25.11.1999. Однак, ухвалою зазначено суду від 26.11.2019 закрито провадження у даній справі (арк. справи 25).

Надалі, позивач 10.03.2020 втретє звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Відповідач листом від 10.04.2020 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів загальний страховий стаж позивача складає 11 років 5 місяців 21 день, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. При цьому, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення (арк. справи 26).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Суд встановив, що позивач, зокрема, 10.03.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. До такої заяви позивач надав наступні документи: паспорт громадянина України; РНОКПП; трудову книжку; диплом про навчання; відповідні довідки; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2018.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів загальний страховий стаж позивача складає 11 років 5 місяців 21 день, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, тобто менше 27 років. При цьому, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення (арк. справи 26-27).

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, порядок підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як підтверджується трудовою книжкою позивача, останній, зокрема з 06.05.1996 по 25.11.1999 працював у ПМП "Дельта 93". Таким чином, трудовою книжкою підтверджується те, що позивач з 06.05.1996 по 25.11.1999 працював у ПМП "Дельта 93", а тому відповідач протиправно не зарахував позивачу зазначений період роботи до страхового стажу, так як основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, твердження відповідача на те, що записи у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення, а саме з 25.01.1999 на 25.11.1999, як на підставу для відмови у зараховані позивачу до страхового стажу вказаний період роботи у ПМП "Дельта 93", є хибним, оскільки відповідно до пункту 4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи те, що загальний страховий стаж позивача з урахуванням стажу роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93" становить менше 27 років, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Щодо твердження позивача на те, що він має право на призначення пенсії за віком з дати досягнення ним пенсійного віку, а саме з 02.06.2017, на підставі поданої заяви, зокрема від 30.08.2017, так як у 2017 році особи мали право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років, однак відповідач протоколом № 77 від 27.11.2017 протиправно відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 99 КАС (КАС у редакції з 06.07.2005 до 15.12.2017) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач був обізнаним щодо відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком на підставі поданої заяви від 30.08.2017, а тому суд вважає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Таким чином, враховуючи те, що загальний страховий стаж позивача з урахуванням стажу роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93" становить менше 27 років, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, на підставі поданої заяви від 10.03.2020, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними відповідача щодо неодноразової відмови у призначенні позивачу пенсії за віком; про зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію за віком з дати досягнення ним 60-річного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.10.2020.

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.