Справа № 320/6177/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року № 320/6177/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про визнання протиправним та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 29 квітня 2020 року у виконавчому провадженні №61939940 про арешт коштів боржника.

Позов мотивовано протиправністю накладення арешту на банківський рахунок позивача приватним виконавцем, з огляду на спеціальний режим використання банківського рахунку позивача, який відкрито в АТ КБ «Приватбанк» для отримання заробітної плати, що унеможливлює накладення приватним виконавцем арешту на такий рахунок та/або звернення стягнення на кошти, які містяться на такому рахунку, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито спрощене провадження у даній справі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Аланд", та призначено розгляд справи на 05 серпня 2020 року.

Відповідач, правом на подання відзиву не скористався.

Третьою особою пояснень по суті справи не надавалося.

Судове засідання, призначене на 05.08.2020, відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи на 27.08.2020.

У судове засідання, призначене на 27.08.2020, сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явились, будь-яких заяв, клопотань по суті справи не подавали. З огляду на вказане, керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, постановою приватного виконавця Говорова Павла Володимировича відкрито виконавче провадження №61939940 за заявою стягувача про виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Хара Н.С. №10980 від 13.03.2020, яким постановлено стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №02675/0026XSGF від 07.03.2016 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» () на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА від 02.10.2019 року, стягнення заборгованості проводиться за період з 05.05.2018 по 12.11.2019. Сума заборгованості складає 26828,35 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12629,26 грн.; прострочена заборгованість за процентами 14179,09 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ "Про нотаріат" отримано плати із стягувача ТОВ "ФК "Алан" в розмірі 300,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Алан" складає 27108,35 грн.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Говоровим П.В. у виконавчому провадженні №61939940 прийнято постанови від 29 квітня 2020 року: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди; а також оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено:

- накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в АТ «Ощадбанк», МФО 300465; АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805; АТ КБ «Приват Банк», МФО 305299; АБ «Укргазбанк», МФО 320478; АТ «Альфа Банк», МФО 300346; АТ «ПУМБ», МФО 334851; АТ «Універсал Банк», МФО 322001, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 30047,28 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо накладення арешту на грошові кошти позивача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основним законом, що регламентує порядок примусового виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (з наступними змінами і доповненнями, далі по тексту - Закон №1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно статті 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина перша, друга).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частини третьої).

Відповідно до статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (частина перша).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (частина п`ята).

Як встановлено судом, постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 29.04.2020 відкрито виконавче провадження №61939940 з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за №10980 від 13.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 27108,35 грн.

Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (абзаци перший, третій частини другої).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частина четверта).

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (частина десята).

Аналіз наведених положень Закону №1404-VIII дає підстави стверджувати, що накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках боржника, є одним із визначених вказаним законом заходів щодо примусового виконання рішень.

Судом встановлено, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Говоровим П.В. у виконавчому провадженні №61939940 прийнято постанови від 29 квітня 2020 року: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди; а також оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено:

- накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в АТ «Ощадбанк», МФО 300465; АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805; АТ КБ «Приват Банк», МФО 305299; АБ «Укргазбанк», МФО 320478; АТ «Альфа Банк», МФО 300346; АТ «ПУМБ», МФО 334851; АТ «Універсал Банк», МФО 322001, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 30047,28 грн.

Водночас, приписами абзацу другого частини другої статті 48 Закону встановлено заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому, частиною третьою статті 52 Закону №1404-VIII визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, рахунки, визначені частиною другою статті 48 Закону №1404-VIII, є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених пунктом 7 частини третьої статті 18, частини другої статті 48, частини третьої статті 52, статті 56 Закону №1404-VIII щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Крім того, аналіз наведених положень Закону №1404-VIII в сукупності з приписами статті 1074 Цивільного кодексу України, статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дає підстави для висновку, що рахунки, на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання та по суті не є такими рахунками. Зазначені рахунки є звичайними поточними рахунками з огляду на відсутність у законодавстві визначення такого виду рахунків як «зарплатний», що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунках, крім суми арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення.

Також, суд зауважує, що визначені частиною третьою статті 52 Закону №1404-VIII обмеження щодо арешту коштів, які перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, стосуються особливостей звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а не фізичних осіб.

Статтею 73 Закону №1404-VIII передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Такий вид виплат як заробітна плата відсутня у визначеному статтею 73 Закону №1404-VIII переліку виплат, на які не може бути звернено стягнення.

З наявної у матеріалах справи довідки ТОВ "Альфа-Інтертрейдед" від 14.07.2020 №11 убачається, що на відкритий в АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_2 отримує заробітну плату.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону №1404-VIII, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином, обмеження в 20 або 50 відсотків в залежності від виду стягнення стосується саме утримання сум за виконавчими документами з заробітної плати боржника.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З приписів частини третьої статті 68 Закону №1404-VIII випливає, що виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Втім, за висновком суду, заробітна плата, яка фактично перерахована роботодавцем на банківський рахунок боржника та зарахована на такий рахунок набуває статусу коштів боржника в розумінні Закону №1404-VIII, відповідно, на кошти боржника, які фактично отримано ним у вигляді заробітної плати, не поширюється передбачене статтею 70 Закону №1404-VIII обмеження щодо утримання.

Відтак, приймаючи постанову про арешт коштів боржника від 29.04.2020 у виконавчому провадженні №61939940 щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , у тому числі у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Говоров П.В. діяв відповідно до вимог Закону №1404-VIII.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

За наведених обставин та проаналізованого судом правового регулювання спірних правовідносин, виходячи зі змісту позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Говорова П.В. про арешт коштів боржника від 29.04.2020 у виконавчому провадженні №61939940, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, тому судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.