Справа № 540/2633/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2633/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участі:

представника позивача - Гончарова М.В.,

представника відповідача - Бондар І.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 17.07.2020 року №0-2111,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 17.07.2020р №0-2111 форми "Ф" стосовно нарахування ОСОБА_1 , податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 75 723,26 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - будівля телятника площею 1814,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім телятника позивачка має землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 стверджує, що будівля телятника використовується нею для сільськогосподарського товаровиробництва із зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції та розміщення великої рогатої худоби. Отже вважає, що об`єкт нерухомого майна (будівля телятника) використовується для здійснення сільськогосподарської діяльності. Відповідно до пункту ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507, який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Позивач наголошує, що об`єкт нерухомого майна - будівля телятника площею 1814,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника. Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач вважає оскаржене ним податкове повідомлення-рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21.09.2020р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Датою судового засідання визначено 08.10.2020 року.

05.10.2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна - телятника, загальною площею 1814,6 кв.м., у зв`язку з чим було сформовано та надіслано на її адресу податкове повідомлення-рішення №0-2111 від 17.07.2020 про визначення податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами, які є платниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік в сумі 75723,26 грн.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Згідно пункту "ж", пп. 266.2.2 п.266.2. ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" від 18 січня 2001 року за номером 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Критерієм використання будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників не за призначенням є відсутність у їхнього власника діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації. ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не декларувала у 2019 році отримання доходу від виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції. А отже, позивач не займається діяльністю з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власно-виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання на вказану дату представники сторін з`явились. Представник позивачки на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, покликаючись на доводи викладені нею в відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - будівля телятника площею 1814,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121139350 та договором купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за №421.

Згідно довідки Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №997 від 06.10.2020 року, виданої на підставі відомостей погосподарської книги №2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) у 2019 році мала 20 голів корів, 35 голів телят. За 2020 рік - 32 голови корів та 18 голів телят.

17.07.2020 року Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі винесло податкове повідомлення-рішення №0-2111 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, в сумі 75723,26 грн, яке надіслало на її адресу.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд виходить з положень ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2-1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно із п.п. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3, 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналіз наведених правових норм показав, що встановлення місцевого податку, у тому числі, на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також розмір ставки відповідного податку належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, повноваження у цій сфері якого розповсюджуються на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

В межах максимально допустимої законом ставки податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, органом місцевого самоврядування визначаються ставки податку стосовно окремого нерухомого майна з урахуванням його типу та місця розташування.

Вищенаведені правові норми кореспондуються із приписами п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР, згідно яких виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Разом з цим, суд враховує, що у відзиві відповідач вказує про те, що нарахування зобов`язання згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення відбулось з урахуванням тієї обставини, що у власності позивачки наявний об`єкт нерухомого майна - телятник.

Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік передбачені рішенням Садівської сільської ради №242 від 21.06.2018 року (по відношенню до с. Пам`ятне). Конкретні значення ставок передбачені додатком 1 до рішення.

Отже, об`єктом оподаткування, з огляду на класифікацію, передбачену згаданим додатком є "Будівля сільськогосподарського призначення інші", які у рішенні сільської ради від 21.06.2018 року №242 визначені в за кодом 1271.9.

Отже, рішенням Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 21.06.2018 року №242 ставка податку на 2019 рік відносно будівель сільськогосподарського призначення інші-5 (код 1271.9), а також відносно будь-якої іншої із будівель, наведених у розділі "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства", не встановлювалась.

Наведені обставини свідчать про те, що під час визначення позивачу грошового зобов`язання контролюючим органом не враховувалось відповідне рішення органу місцевого самоврядування, чим спростовуються самі підстави для надсилання платнику відповідного податкового повідомлення-рішення.

Окрім наведеного, суд зазначає, що в цьому ж рішенні сільської ради зазначено про застосування пільги для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст. 266 ПК України за переліком згідно з додатком 2. В додатку, серед територій, на яких застосовується пільга зазначено в тому числі с. Пам`ятне, в якому розташована нерухомість позивачки.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ).

Позовні вимоги ґрунтуються на доводах про те, що позивач, як сільськогосподарський товаровиробник, звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, яке призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, до таких об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (пункт "ж" пп. 266.2.2 п.266.2. ст. 266 ПК України).

Пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Правовий аналіз підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що його застосування передбачає одночасну наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За цих обставин саме відповідач має надати суду належні та допустимі докази правомірності прийнятого ним рішення, зокрема, стосовно того, що об`єкт нерухомості - телятник, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Натомість, ГУ ДПС зазначеного обов`язку не виконано, жодних доказів на противагу тверджень позивача про використання телятника для здійснення сільськогосподарської діяльності суб`єктом владних повноважень не надано.

ОСОБА_1 , в свою чергу стверджує, що будівля телятника використовується нею для сільськогосподарського товаровиробництва із зберігання продукції та утримання худоби.

Наведені нею твердження щодо ведення сільськогосподарського товаровиробництва підтверджується державним довідкою Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №997 від 06.10.2020 року, виданої на підставі відомостей погосподарської книги №2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) у 2019 році мала 20 голів корів, 35 голів телят. За 2020 рік - 32 голови корів та 18 голів телят.

Наведене підтверджує доводи ОСОБА_1 про здійснення нею діяльності з утримання сільськогосподарських тварин в значній кількості та обґрунтовано свідчить про здійснення сільськогосподарської діяльності.

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова "призначення" як "мета використання чого-небудь", "відповідати меті", можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Зазначений правовий висновок сформовано Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18.

Поряд з цим на користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Як вже було зауважено судом, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а, у якій судами застосовано підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд визнає, що нежитлова будівля - будівля телятника площею 1814,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що під час визначення позивачці грошового зобов`язання контролюючим органом не враховувалось рішення органу місцевого самоврядування, чим спростовуються самі підстави для надсилання платнику відповідного податкового повідомлення-рішення та те, що позивачка звільнена від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачкою судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягнення з Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (, місцезнаходження: 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 75) від 17.07.2020р №0-2111 форми «Ф» стосовно нарахування ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 75 723,26 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, місцезнаходження: 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 75) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 жовтня 2020 р.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111031101