Справа № 640/21228/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
12 жовтня 2020 року м. Київ № 640/21228/20
Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазін О.А., розглянувши матеріали, що надійшли через підсистему Електронний суд від

ОСОБА_1
до Генерального прокурора України Венедіктової І.В.
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Перевіркою системи КП "ДСС" встановлено, що через підсистему «Електронний суд» 09.09.2020 від ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) надійшли матеріали із назвою: «Заява про внесення даних РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи» та надалі «Позовна заява про неправомірні рішення, дії та бездіяльність правоохоронних органів України та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди», відповідачем в якій визначено Генерального прокурора України Венедіктову І.В.

У вступній частині позову також заявником визначено третіми особами: прокурор Сумської області Кондратенко Г.М., прокурор Полтавської області Голинський Я. О., Державна казначейська служба.

За вказаними матеріалами заявник просить:
1. Відповідно повноважень ст. 245 КАС визнати протиправними рішення, бездіяльність, дії Генерального прокурора України Венедіктової І.В., за безпідставним невиконанням імперативних вимог чинного законодавства та своїх обов`язків згідно встановлених імперативними вимогами ст. 8 Закону України «Про прокуратуру», ст. 36 КПК, а також невиконання імперативних вимог норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції України та судових рішень в т.ч. Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 року, що набрала законної сили та Ухвали Печерського суду.

2. Забезпечити виконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень норм прямої дії ст. 3 Конституції України щодо головного обов`язку держави - захистити права та інтереси пенсіонера Збройних Сил України ОСОБА_1 від порушень з боку відповідача - органу державної влади, його посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду у судовому засіданні заявленого позову та визнати невчинення відповідачами імперативно встановлених вимог щодо негайного припинення порушень та на забезпечення конституційних прав звільнених офіцерів на особисте житло встановленою, а також що заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку в припиненні порушень щодо забезпечення володіння відповідним майном мала місце, а доказ про їх відсутність покласти на відповідача.

3. Визнати не організацію Генеральним прокурором України Венедіктовою І.В. виконання імперативно встановлених вимог Закону України «Про прокуратуру», а також особисте невиконання імперативних вимог норм прямої дії ст. 19, 131-1 Конституції України та судових рішень в т.ч. Верховного Суду, що набрали законної сили, які по цей час відповідачем не виконано, що містять ознаки непрямої дискримінації встановленою, а непряма дискримінація мала місце.

Зобов`язати суб`єкта владних повноважень Генерального прокурора України Венедіктову І.В. згідно правових приписів ст. 245 КАС з метою відновлення прав, свобод і інтересів позивача вчинити наступні дії:

4. у триденний термін повернути матеріали кримінального провадження № 0000030 де знаходяться вилучені оригінали особистих справ звільнених офіцерів м. Суми, що позбавило їх права на отримання житла, до належного згідно ст. 218 КПК місця досудового розслідування ГУНП в Сумській області,

5. встановити дієвий контроль за виконанням прокуратурою Сумської області процесуального нагляду у кримінальному провадженні № 0000030 згідно встановлених строків за ст. 219 КПК,

6. розглянути всі надані Генеральному прокурору клопотання по суті їх вимог та надати обґрунтовані процесуальне рішення у відповідності до ст. 220 КПК,

7. забезпечити надання вказівок прокурора про виконання у кримінальному провадженні № 0000030 імперативних вимог:

- норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 131-1 Конституції України,

- ст. ст. 36, 111, 112, 218, 219, 220, 221, 223, 535 КПК,

- постанови Верховного Суду від 14.4.2020 року по справі № 761/34909/17 (кримінальне провадження), що набрала законної сили,

- ухвали від 28 січня 2019 року Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/53945/18-к (кримінальне провадження), яка набрала законної сили

8. стягнути з державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь заявника на відшкодування завданої незаконними діями (бездіяльності) прокуратури як органу досудового слідства прокуратури шкоди, згідно наданого розрахунку:

відповідно до вимог ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України завдану матеріальну шкоду у розмірі вартості не отриманої двокімнатної квартири на суму 2808906,1 гривень,

відповідно до вимог ст. 23, 1167,1173, 1174 ЦК України завдану моральну шкоду згідно належного обґрунтування зазначеного в позові 600000,00 гривень,

та перерахувати зазначені кошти на загальну суму 3408906,10 гривень за вказаними у зверненні реквізитами.

Крім того, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, забезпечити виконання судового рішення та встановити на виконання триденний строк (за аналогією ст. 535 КПК) після набрання рішення суду законної сили для подання суб`єктами владних повноважень - відповідачами до суду звіту про виконання постанови суду про вчинення певних дій, що згідно вимог науково практичного коментаря до КАС повинний бути викладений у письмовій формі та містити певні відомості.

Заявник просить розглянути його звернення до суду за особистої участі в режимі відеоконференції з Зарічним або Ковпаківським судами м. Суми, доказування покласти за ст. 77 КАС на відповідача.

Заявник також просить за необхідності поновити строк на подання адміністративного позову.

Зважаючи на великий об`єм моїх доказів, які за технічними умовами не пропускає система електронного суду, заявник вважає за необхідне продовжити строк надання доказів та дозволити надіслати їх електронною поштою на адресу суду до початку розгляду справи по суті.

Крім того, заявник просить застосувати в рішенні вимоги: ст. 77 КАС, за якою обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії та бездіяльності покласти на Генерального прокурора України Венедіктову І.В.; за аналогією ст. 535 КПК встановити на виконання рішення суду триденний строк; наведені Рішення ЄСПЛ, КСУ, ВС, вимоги ст. 129-1 Конституції України та ст. 382 КАС щодо судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення і встановити строк його подання, судові витрати покласти на відповідача; за імперативом ст. 13 ЗУ Про судоустрій і статус суддів врахувати висновки: Постанови від 27 травня 2020 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 585/724/19 про наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є потерпілою особою, Постанови від 14 квітня 2020 року Верховний Суд у складі Касаційного кримінального суду справа № 761/34909/17.

Заявник просить залучити до участі третіми особами прокурорів Сумської і Полтавської областей та Державну казначейську службу України.

Заявник просить звільнити його від сплати судового збору відповідно до наступних правових норм: за приписами п. 13, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Судовий збір», за яким судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадовою або службовою особою. Прецедентної Постанови ВС від 03 квітня 2019 року справа № 465/6874/17, згідно висновку Вищого адміністративного суду України з узагальнення практики застосування адміністративними судами Закону України «Про судовий збір»; за постановою Кабінету Міністрів України № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам які не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, то призначення субсидії особі, яка до того ж незаконно позбавлена конституційного права на особисте житло і є фактом незадовільного майнового стану сторони; ч. 3 ст. 22 Закону "Про захист прав споживачів", за якою: при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Заявник просить застосувати при прийнятті рішення імперативні вимоги ч. 6 ст. 13 в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 за якою висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права: висновок Постанови від 27 травня 2020 року Верховного Суду у справі № 585/724/19 про наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є потерпілою особою, іншу практику та норми.

Згідно ст. 249 КАС заявник просить постановити окрему ухвалу за наявності підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З наявного обґрунтування позову вбачається, що позов ґрунтується на тому, що у зв`язку з недотриманням вимог КПК України, неналежним розслідуванням у рамках кримінальних проваджень порушено права позивача в рамках кримінальних проваджень, позивач не може отримати результат у вигляді захисту його прав як потерпілого у кримінальному провадженні, а саме у вигляді вироку у кримінальному провадженні відносно посадової особи місцевого самоврядування, яка, на думку заявника, не вжила належних заходів щодо реалізації житлових прав заявника у зв`язку з чим вчинила кримінальне правопорушення.

Так, крім іншого, позивач зазначає наступне (підстави позову; стисло).
Позивач зазначає, що є полковником Збройних Сил у відставці. Був звільнений в запас 20 жовтня 1990 р з Сумського обласного військового комісаріату у м. Суми у зв`язку із скороченням штатів без надання у власність житла, яке повинний був надати виконком Сумської міської ради протягом 3-х місяців та протиправно не надає впродовж 30 років до цього часу.

З цього приводу, як зазначає заявник, він неодноразово звертався з заявами до голови Сумської міської ради та її виконкому про надання інформації, обґрунтування підстав невиконання вимог та прийняття заходів на усунення порушень імператива ст. 47 Конституції України, зокрема у формуванні черги та порядку надання житла особам офіцерського складу, звільнених у запас або у відставку по стану здоров`я, віку або по скороченню штату, які забезпечуються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів житловою площею не пізніше як в трьохмісячний строк з дня прибуття до місця проживання.

Відповідно, як зазначено у позові, протягом 30 років позивач позбавлений конституційного права на отримання у власність належного мені житла за умисного невиконання органом місцевого самоврядування м. Суми низки нормативно-правових актів.

Заявник зазначає, що за порушення вимог законодавства за його заявою прокуратурою Сумської області внесено відомості до ЄРДР № 0000030 від 6.5.2014 та розпочато досудове розслідування невиконання вимог чинного законодавства та ненадання звільненому зі ЗС полковнику ОСОБА_1 в особисту власність житла за вчиненням злочину посадовими особами Сумської міської ради та її виконавчого комітету, що проводиться з порушеннями розумних строків, територіальної підслідності, а також безконтрольності та бездіяльності прокурорів всіх рівнів.

Заявник зазначає, що 6 травня 2020 виповнилося шість років впродовж яких правоохоронними органами ГУНП в Сумській та Полтавській областях під процесуальним керівництвом Генеральної та прокуратур Сумської та Полтавської областей здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000030 (5543) від 6.5.2014р. у зв`язку із вчиненням посадовими особами Сумської міської ради та її виконкому злочину, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Зазначено у зверненні до суду, що виходячи з головного обов`язку правоохоронних органів та головного етапу їх діяльності під час якого вони повинні вплинути на відновлення порушених прав і свобод громадян - припинення конкретних злочинів перешкоджанням їх продовженню шляхом встановлення осіб, які його вчинили, та прийняття до них таких заходів, що виключає подальшу їх злочинну діяльність.

Але, зазначає заявник, за встановленої ГПУ неефективності проведення досудового розслідування та недієвості і формального процесуального керівництва прокуратурами як органу процесуального контролю досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000030 (5543) від 6.5.2014, не припинено тридцятирічні незаконні дії та бездіяльність посадових осіб органу місцевого самоврядування за чого по цей час всупереч головному завданню правоохоронних органів, тривають порушення конституційних прав на особисте житло звільнених офіцерів.

Такий стан справ в діяльності прокуратур, за твердженням заявника, не відповідає вимогам ст. 2, 28, 219 КПК за якими розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень і не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Розумні строки проведення досудового розслідування не забезпечено прокурорами.

Надалі заявник зазначає дії, які вчинені ним у зв`язку з порушенням, зокрема, вимог КПК, зокрема, щодо внесення відомостей в ЄРДР, крім іншого: по факту вчинення злочину посадовими особами виконавчого комітету м. Суми за ознаками ст. 210, 255, 364, 442, 109 КК України (відомості до ЄРДР за № 0000107 від 04.05.2018 та в подальшому об`єднано за кримінальним провадженням № 0000030 від 06.05.2014р.).

Заявник, крім іншого, також зазначає у зверненні до суду, що:

- ухвалою Зарічного районного суду від 13 квітня 2018 року у справі №591/2052/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.03.2018 року № 03/11, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою 17.4.2018р. внесені відомості до ЄРДР за № 0000084.

- Зарічний районний суд м. Суми Ухвалою від 07.05.2018 року скасував Постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від18 квітня 2018 року старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Сумській області капітана поліції Приходченка С.В. і зобов`язав прокуратуру Сумської області, забезпечити проведення слідчих дій за клопотанням ОСОБА_1 № 04/014 від 12 квітня 2018р.

- ухвалою Зарічного районного суду від 19 липня 2018 року у справі № 591/4080/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.03.2018 року № 03/11, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000163 від 20.07.2018.

- ухвалою Зарічного районного суду від 12 липня 2018 року у справі № 591/3876/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 червня 2018 року, щодо вчинення злочину посадовою особою процесуальним керівником прокуратури Сумської області Таранушичем С.В. в рамках кримінального провадження а №0000030 від 06.05.2014 року з внесенням відомостей до ЄРДР, з наданням відповідного витягу з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000162 від 18.07.2018;

- ухвалою Зарічного районного суду від 17 серпня 2018 року у справі № 591/4770/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 25.6.2018 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000194 від 22.08.2018;

- ухвалою Зарічного районного суду від 20 липня 2018 року у справі № 591/4157/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 . На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000176 від 30.07.2018;

- ухвалою Зарічного районного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 591/4415/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.03.2018 року № 03/11, розпочати розслідування.

- ухвалою Зарічного районного суду від 10 серпня 2018 року у справі № 591/4415/18 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.03.2018 року № 03/11, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000192 від 15.08.2018;

- ухвалою Зарічного районного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 591/5805/19 зобов`язано прокуратуру Сумської області, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 27 серпня 2019р щодо вчинення злочину посадовими особами правоохоронного органу прокуратури Сумської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з внесенням відомостей до ЄРДР з наданням відповідного витягу з ЄРДР. На виконання судового рішення прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000203 від 26.09.2019. На виконання судового рішення прокуратурою внесено до ЄРДР за № 0000003 від 08.01.2019 відомості про вчинення злочину заступником прокурора Сумської області Галаєвим Р.М.

Таким чином, як зазначає заявник, за протиправної відмови прокуратури Сумської області від виконання імперативних вимог ст. 19, 129 Конституції України, ст.. 214, 220 КПК, Наказів ГПУ № 69, 4г.н., 139 тільки за ухвалами районних судів, що набрали законної сили, було зобов`язано прокуратуру Сумської області внести до ЄРДР відомості за заявами ОСОБА_1 , розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР а також виконати вимоги ст. 220 КПК та надати відповідь встановленим порядком та строки: від 02 жовтня 2017року по справі № 591/54428/17, від 13 квітня 2018 року по справі № 591/2052/18, від 25 квітня 2018 року по справі № 591/1117/18, від 07 травня 2018 року по справі № 591/5154/15-к, від 15 червня 2018 року по справі № 591/5154/15-к, від 18 червня 2018 року по справі № 591/5154/15-к, від 12 липня 2018 року по справі № 591/3876/18, від 18 липня 2018 року по справі № 591/5154/15-к, від 19 липня 2018 року по справі № 591/4080/18, від 20 липня 2018 року по справі № 591/4157/18, від 02 серпня 2018 року по справі № 591/4415/18, від 10 серпня 2018 року по справі № 591/4619/18, від 17 серпня 2018 року по справі № 591/4770/18, від 19 вересня 2018 року по справі № 591/4828/18, від 26 вересня 2018 року по справі № 591/4415/18, від 13 грудня 2018 року по справі № 591/7051/18, від 14 лютого 2019 року по справі № 591 /446/19, від 23 січня 2019 року по справі № 591/198/19, від 01 березня 2019 року по справі № 591/1199/19, від 28 березня 2019 року по справі № 591/7051/18, від 02 квітня 2019 року по справі № 591/2108/19, ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2018 року по справі № 592/18735/18, ухвали Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року по справі № 591/6081/18, ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 07 листопада 2018 року по справі № 591/5051/18.

Заявник зазначає, що не зважаючи на наведені судові рішення, що набрали законної сили, прокурори прокуратури Сумської області умисно продовжували не виконувати їх імперативні норми а також ст. 36, 214, 220 та ст. 2 КПК щодо захисту потерпілого від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та притягнення до відповідальності винних, всупереч вимог ст. 36 КПК щодо нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням безпідставно припинили контроль виконання слідчих дій, не надавали процесуальних вказівок слідчому та стали на шлях умисного невиконання як імперативних вимог чинного законодавства, так і судових рішень, які набрали законної сили, чим переклали відповідальність посадових осіб виконкому за злочини на самих прокурорів. Як наслідок - за бездіяльності та невиконання зокрема ст. 11 Закону України «Пропрокуратуру» особисто керівника регіональної прокуратури - прокурора Сумської області з організації діяльності обласної прокуратури по контролю процесуального керівництва у кримінальному провадженні що триває більш 6 років не виконано завдання кримінального провадження - захист потерпілого від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 а також більш ніж 300 звільнених офіцерів, та не вжито взагалі ніяких заходів щодо поновлення конституційних прав потерпілого та встановлення підстав для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб місцевого самоврядування. Наведене, на думку заявника, свідчить про бездіяльність прокурорів процесуальних керівників щодо умисного невиконання ними вимог ст. 36, 220, 223 КПК та судових рішень, які набрали законної сили. Необґрунтована відмова у внесенні відомостей до ЄРДР та відмова у проведенні слідчих дій є злочином за суттєвим порушенням працівниками правоохоронного органу кримінально-процесуального законодавства за умисного невиконання обов`язку слідчого, прокурора щодо імперативних норм права, встановленого цим законодавством.

За невиконанням вимог неодноразових звернень заявника особисто до прокурора Сумської області та Генерального прокурора, продовжувалася умисна бездіяльність процесуальних керівників прокуратури Сумської області у досудовому розслідуванні за № 0000030, не здійснення ними заходів на виконання судових рішень та наведених імперативних вимог чинного законодавства та припинення виявлених порушень.

Заявник зазначає, що за постановою заступника генерального прокурора від 10.07.2019 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 06.05.2014 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 382 КК України доручено СВ ГУНП в Полтавській області.

Однак, на думку заявника, постанова від 10.7.2018 звільненого екс-заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.А., прийнята з порушеннями територіальної підслідності. У зв`язку з цим, як вбачається із звернення заявника, він звертався до Генерального прокурора із зверненнями: вих.. № 08/43 від 30 серпня 2018р., вих. № 09/012 від 12 вересня 2018р., вих.. № 08/43 від 26 серпня 2019р., вих.. № 09/21 від 14 вересня 2019р., вих. № 10/07 від 03 жовтня 2019р., вих.. № 10/41 від 24 жовтня 2019р., вих.. № 09/23 від 11 листопада 2019 р., вих. № 11/28 від 20 листопада 2019 р., вих. № 11/46 від 29 листопада 2019 року, вих. № 12/11 від 12 грудня 2019 року.

Заявник звертався до Генерального прокурора із клопотанням вих.. № 08/43 від 30 серпня 2018р. про виконання процесуальних дій, зокрема, відповідно ст.. 214, 221 КПК щодо кримінального провадження № 0000030 від 06.05.2014р.

Відповіді по суті заяви, як зазначає заявник на стор. 18 позовної заяви, по цей час не надано.
Сукупність викладених у зверненні до суду обставин, на думку заявника, є доказом безконтрольності Генерального прокурора за незабезпечення виконання керівниками регіональних прокуратур.

Зазначається про інші звернення до регіональних прокуратур (стор. 21 23 звернення до суду) та про звернення протягом 2018 2020 до Генерального прокурора (стор. 23 24 звернення до суду).

Зазначається про невиконання ухвали від 28 січня 2019 року Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/53945/18-к.

Зазначається також про вчинення Генеральними прокурорами України: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 злочину за ч. 2 ст. 382 ККУ.

Також зазначається, що жодних заходів на усунення підстав наведених порушень жоден Генеральний прокурор в т.ч. ОСОБА_6 не здійснили, чим узаконили порушення, зокрема, ст..36, 218, 220 КПК, не припинили порушення моїх конституційних прав на належне житло згідно ст. 47 Конституції України.

Заявник зазначає, крім іншого, що стаття 130 КПК передбачає відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Таким чином, як зазначає заявник, на протязі тривалого часу, відповідач та підлеглі йому прокурори противоправними діями та бездіяльністю, не виконуючи вищезазначене законодавство, не забезпечують відновлення його конституційного права на особисте житло, чим наносить йому ще й моральну шкоду. Він постійно, на протязі тривалого часу, відчуває душевні страждання, нервові стреси. Відчуває незручності та від негараздів та суперечок у мені постійно змінюється кров`яний тиск, болить голова, порушився нормальний сон, пропав апетит. Все це, зазначає заявник, негативно відображається на стані здоров`я. Він постійно звертається за допомогою до лікарів.

Заявник зазначає, що відповідач - Генеральний прокурор та підлеглі прокурори регіональних прокуратур, як орган державної влади, всупереч вимог діючого законодавства, умисно, з порушенням строків, впродовж 6 років не вживали жодних можливих дієвих заходів на поновлення прав пенсіонера на особисте житло, самоусунулися від виконання прямих обов`язків згідно статусу суб`єкта владних повноважень за Законом України «Про прокуратуру», іншими нормативно-правовими актами і не виконали імператив ст. 2 КПК за якою завданнями кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Генеральні прокурори та підлеглі прокурори регіональних прокуратур Украйни, на думку заявника, не виконали завдання кримінального провадження - захист потерпілого від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів громадян, а також не вжили взагалі ніяких заходів щодо поновлення законності щодо виконання ст. 218 КПК.

Вирішуючи у послідовності, визначеній ч. 1 ст. 171 КАС України, питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, ухвалою судді від 11.09.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками та надано строк на їх усунення.
Так, суддею звернута увага на наступне.
1. Згідно з п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Суддя звернув увагу, що рішення суду також не може бути неконкретним або умовним (ч. 7 ст. 246 КАС України), що також зумовлює необхідність чіткого формулювання позовних вимог.

Натомість, під викладом обставин розуміється обґрунтування порушених прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічно-правових відносинах.

Способи захисту визначені у ст. 5 КАС України, серед яких визначені: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 ч. 1 ст. 5 КАС України та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Однак, заявлені вимоги (відповідно до наведеної вище нумерації), а саме під №№ 1, 2, 3, 5, 6, 7 мають загальний характер та не містять конкретизації, а саме не зазначено - які конкретно протиправні дії вчинено відповідачем чи яка конкретно відповідачем допущена протиправна бездіяльність, у чому вона полягає. Не зазначено (щодо п. 5 відповідно до вищезгаданого переліку позовних вимог) у чому конкретно має полягати дієвий контроль Генерального прокурора. У п. 6 заявлених вимог (відповідно до вищезазначеного переліку) не зазначено які конкретно звернення позивача маються на увазі. Не зазначено також - які конкретно маються на увазі вказівки, відносно яких йдеться у п. 7 вимог (згідно вищезазначеного переліку).

Наведене є недоліком позовної заяви, який позивачу запропоновано усунути шляхом або подання уточненої позовної заяви або окремої заяви із деталізацією вказаних питань.

2. Також звернута увага заявника на те, що відповідно до ч. 4 ст, 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суддею звернута увага на те, що у даному випадку позивачем не додано до позову жодного з його звернень, про які йдеться у позові та щодо розгляду яких в рамках кримінальних проваджень стосуються заявлені вимоги, як і не надано: жодного судового рішення, на яке посилається позивач; доказів звернення до медичних установ, про які йдеться у позовній заяві; доказів понесення матеріальних втрат, про які йдеться, зокрема, на стор. 31 звернення до суду; доказів щодо наявності права на отримання житла у зв`язку з неотриманням якого виникли відносини, зазначені у зверненні до суду.

Наведене є недоліком позовної заяви, який позивачу запропоновано усунути шляхом надання належним чином засвідчених копій вищезгаданих документів.

3. Крім того, що визначених у вступній частині позову осіб, які позивач визначив «третіми особами», суддею звернута увага на те, що відповідно до вимог ч.ч. 2 та 4 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Згідно частини п`ятої цієї статті про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Проте, у зверненні до суду не міститься клопотання/заяви про залучення третіх осіб до участі у справі із зазначенням на яких підставах третю особу належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цієї особи може вплинути рішення у справі.

Позивачу також запропоновано усунути цей недолік позову.

4. Щодо питання дотримання строку звернення до суду суддею звернута увага на те, що згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вже зазначалося вище, у зверненні до суду позивач посилається на обставини, звернення до інших осіб, частина яких мала місце більш ніж 6 місяців до дня звернення до суду. Окремі з них мали місце у період з 2014 року.

Тобто, в частині посилання на такі обставини, позивачем заявлено позов поза межами строку звернення до суду та до позову не надано доказів поважності причин пропуску звернення до суду.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

5. Щодо судового збору, у вищезгаданій ухвалі судді звернута увага позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок та розмір сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3 ст. 6 «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивач зазначає про звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якої судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). В такому випадку вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.02.2020 у справі № 597/664/18, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 02.05.2019р. (справа №9901/167/19) та Верховного Суду від 13.03.2018р. (справа №820/5268/17).

Відтак, звернута увага позивача на те, що наведені норми Закону України «Про судовий збір не звільняють позивача від сплати судового збору за заявлення вимог немайнового характеру.

Аналогічний висновок щодо позивача сформовано і Верховним Судом в ухвалі від 22.04.2020 у справі № 480/4274/19 (номер рішення в ЄДРСР 88885935).

Що стосується посилання позивача на звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суддею звернута увага заявника на те, що такі доводи є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

При цьому, відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Пунктом 4 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар;

Відповідно до п. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відтак, проаналізувавши вказані норми у їх взаємозв`язку, суд звернув увагу заявника, що Закон України «Про захист прав споживачів» поширюються на відносини, що виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
В той же час, Генеральний прокурор не є не є суб`єктом господарювання, не виконує для позивача роботи, не надає послуги, не виробляє продукцію, а в рамках профільного законодавства є суб`єктом владних повноважень.

З огляду на що положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Аналогічний висновок щодо безпосередньо позивача сформовано і Верховним Судом в ухвалі від 22.04.2020 у справі № 480/4274/19.

Що стосується посилання позивача на повідомлення про призначення субсидії з жовтня 2019 по квітень 2020 року, суддею звернута увага заявника на те, що вказаний документ не визначає суму доходу особи за минулий рік. Декларацію про доходи і витрати особи, яка звернулася за призначенням житлової субсидії, або довідку про доходи (від податкової служби) позивач до свого звернення не надає. Копії квитанцій про виплату пенсії стосуються 2016 року. Яким чином місце реєстрації та зняття з реєстрації ФОП вказує на незадовільний майновий стан позивач не зазначав.

Суддя звернув увагу заявника, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

У даному випадку, враховуючи також положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» («Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати»), звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не надав жодних документальних підтверджень, які б посвідчували його матеріальне становище і, зокрема, розмір доходу, отриманого у 2019 р.

Відтак, суддя у вищезгаданій ухвалі зазначив про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за немайнові вимоги.

Крім того, позивачу роз`яснено, що згідно з п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01.01.2020 2102,00 грн. Відтак, звернута увага позивача, що судовий збір за одну вимогу немайнового характеру складає 840,80 грн. Позивачем заявлено сім вимог немайнового характеру, а відтак позивачу слід сплатити судовий збір у загальному розмірі 5885,6 грн. за визначених у вищезгаданій ухвалі реквізитами.

6. Увага позивача також звернута на те, що відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Також, суддею акцентована увага позивача на тому, що відповідно до п. 15.1., 15.3. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи:

подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.
Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд, посилаючись в ухвалах відповідно від 14.02.2019 та від 28.01.2019 (у справі №9901/43/19) на положення п. 15.1., 15.16. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України зазначили, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Констатовано також, що Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не запроваджено, що унеможливлює прийняття позовної заяви в електронній формі без наявності власноручного підпису позивача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №160/2676/19 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не запроваджено, що унеможливлює прийняття апеляційної скарги та клопотань в електронній формі. Верховний Суд зазначив, що саме Законом передбачено, що вимога про подачу процесуальних та інших документів у письмовому вигляді, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, здійснюється у паперовій формі. Ця вимога, за висновком Верховного Суду, переслідує легітимну мету, яка полягає в дотриманні процесуальних прав інших учасників справи, як то отримання копій письмових документів. Крім того, за висновком Верховного Суду, не порушується принцип розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, тобто, відсутність процедури подачі документів в електронному вигляді до початку роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не позбавляє позивача можливості звернення до суду шляхом подання заяв та інших документів у письмовому вигляді. З цих самих підстав колегія судів зазначила, що не порушується принцип доступу до правосуддя. Звернута увага на те, що стаття 45 Регламенту Європейського суду з прав людини встановлює такі самі вимоги до форми скарги та передбачає, що будь-яка скарга, яка подана у відповідності до статей 33 або 34 Конвенції подається також у письмовій формі та повинна бути підписана заявником або його представником.

Між тим, заявником до суду не було подано позов у письмовій формі (на паперових носіях), як і додатки до нього, а відтак, враховуючи те, що функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не розпочато, подання таким чином позовної заяви не відповідає встановленим вимогам, зазначеним вище та позивачу слід усунути цей недолік шляхом надання до суду позову та додатків до нього у паперовій формі.

Суд акцентував увагу заявника на те, що на даний час ЄСІТС, яка передбачала б наявність «електронної справи», не розпочала своє функціонування.

Наказом ДСА України від 1096 від 07.11.2019 "Про забезпечення створення і функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи", на виконання пункту 10 § 2 "Прикінцеві положення" розділу 4 Закону України від 03.10.21017 № 2147-VIII у частині створення та належного функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а також у зв`язку із відтермінуванням дати початку функціонування цієї системи, затверджено Концепцію побудови ЄСІТС у новій редакції.

Крім того, визнано такими, що втратили чинність:

наказ ДСА України від 02.03.2018 № 99 "Про забезпечення створення і функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" (зі змінами);

наказ ДСА України від 13.04.2018 № 168 "Про затвердження Концепції Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи".

Відповідно до затвердженої наказом від 07.11.2019 Концепції, передбачено наступні етапи створення ЄСІТС, зокрема: Етап 2 (I - II квартали 2020 року), Етап 3 (III квартал 2020 року - IV квартал 2021 року, у т.ч. «Запуск пілотних проектів ЄСІТС в дослідну експлуатацію у визначених судах, органах та установах системи правосуддя»); Етап 4 (2021 - 2023 роки, зокрема «Забезпечення комплексного функціонування ЄСІТС…).

Наведене вище свідчить про відсутність ЄСІТС як такої та відповідно будь-яких її модулів, що можуть використовуватися як складові системи.

Відповідно до наказу ДСА України від 22.12.2018 № 628 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах" з 22.12.2018 у всіх місцевих та апеляційних судах розпочалась експлуатація підсистеми "Електронний суд" в тестовому режимі.

Пунктом 2 цього наказу передбачено, що у частині функціонування підсистеми "Електронний суд" судам у ході її експлуатації в тестовому режимі необхідно керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.03.2018 № 17 зі змінами).

Оскільки система ЄСІТС не існує, порядок тестування Державної судовою адміністрацією України судам не надавався, кожен учасник правовідносин визначає межі тестового використання самостійно.
Оскільки відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ані накази ДСА України, ані рішення Ради суддів України не можуть використовуватися як джерела права при здійснення адміністративного судочинства.

Проведення тестування підсистеми Електронний суд, як і будь-які накази ДСА України жодним чином не скасовують дії прямих та недвозначних норм процесуального закону, які підлягають обов`язковому виконанню судом в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України та учасниками процесу - в силу ч. 2 ст. 44 КАС України, які мають неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Накази ДСА України не є замінниками процесуального закону.

Таким чином, неподання позовної заяви та доданих до неї матеріалів у паперовій формі свідчить про недотримання вимог п. 15.1., 15.3. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, є недоліком звернення до суду, який заявнику запропоновано усунути шляхом подання до суду позову з додатками (належним чином засвідченими) у паперовій по формі, у т.ч. для учасників справи.

Відтак, вищезгаданою ухвалою вказані матеріали, які надіслані через електронний кабінет (підсистему «Електронний суд»), залишено без руху та на усунення недоліків запропоновано позивачу протягом десяти днів з дати отримання даної ухвали подати:

уточнену позовну заяву у паперовій формі (вигляді) разом з додатками до неї відповідно до вимог п. 15. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України та з дотриманням вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, у т.ч. ч. 4 ст. 161 КАС України (щодо обов`язку додати до позовної заяви всі наявні докази (засвідчені), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також надання копії для відповідача та інших учасників справи), із зазначенням:

у прохальній частині (предмет позову):
які конкретно протиправні дії вчинено відповідачем чи яка конкретно відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яку слід визнати протиправною, та у чому вона полягає (по пункту 1 позовних вимог згідно наведеного вище переліку),

яким чином суд має забезпечити виконання Генеральним прокурором певних норм тобто, які конкретно дії має зобов`язати суд вчинити Генерального прокурора (щодо п. 2 вимог),

яку конкретно не організацію слід визнати встановленою (надати пояснення щодо поширення юрисдикції суду на вимоги щодо встановлення фактів) щодо п. 3 вимог,

у чому конкретно має полягати дієвий контроль Генерального прокурора (п. 5 позовних відповідно до вищезазначеного переліку позовних вимог) та які дії у зв`язку з цим має зобов`язати суд вчинити Генерального прокурора;

які конкретно звернення позивача маються на увазі у п. 6 позовних вимог згідно вищезазначеного переліку;

які конкретно маються на увазі вказівки, відносно яких йдеться у п. 7 вимог (згідно вищезазначеного переліку).

Тобто, позивачу запропоновано сформулювати чіткі, конкретизовані та недвозначні вимоги.
Крім того, до вказаної уточненої позовної заяви запропоновано надати (з копіями по кількості учасників):

докази на підтвердження заявлених вимог, а саме:

належним чином засвідчені копії всіх звернень заявника, про які йдеться у позовній заяві;

копії судових рішень, на які посилається заявник у позовній заяві,

докази звернення до медичних установ, про які йдеться у позовній заяві,

докази понесення матеріальних втрат, про які йдеться, зокрема, на стор. 31 звернення до суду,

докази щодо наявності права на отримання житла,

клопотання про поновлення строку звернення до суду відносно обставин, які зумовлювали звернення до суду та мали місце більш ніж 6 місяців до дня звернення до суду, із наданням доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду,

заяви про залучення третіх осіб до участі у справі із зазначенням - на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цих осіб може вплинути рішення у справі.

докази сплати судового збору у розмірі 5885,6 грн. або, для розгляду питання щодо відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, з підстав, що не були заявлені у позові - докази на підтвердження майнового стану (належним чином засвідчена копія декларації, що складається для цілей отримання субсидії та стосується періоду 2019 року; довідка податкового органу про доходи заявника за 2019 рік; довідка органу Пенсійного фонду про отриману за 2019 рік пенсію; довідка органу соціального захисту про отримані виплати у 2019 році, звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до цієї ж ухвали відмолено заявнику у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав до суду заяву про відвід судді Кармазіна О.А.
Так, позивач надіслав до суду заяву від 23.09.2020 (вх. від 28.09.2020; передана судді 29.09.2020), в якій зазначив, що ухвала судді від 11.09.2020 була отримана ним 18.09.2020.

У вказаній заяві, не погоджуючись з ухвалою судді від 11.09.2020, ОСОБА_1 зазначає, що така хибна судова практика судді Кармазіна О.А.: свідчить про здійснення вибіркового правосуддя; не відповідає ст.. 242 КАС, та всупереч ст. 19 Конституції містить примус його робити те, що прямо не передбачено законодавством; є доказом умисного не виконання суддею вимог ст.. 3, 6, 19, 22, 120-1 Конституції, прецедентої практики Європейського Суду з прав людини, ст.. 2, 8, 242 КАС, Постанови № 7 Пленуму ВАСУ від 20.5.2013; вказує на невиконання суддею присяги та порушення його конституційних прав, а також на невідповідність судової практики вимогами чинного законодавства та висновкам вищих судів; є обставинами, які викликають не тільки сумнів але і впевненість в упередженості судді, дії якого свідчать про умисне невиконання вимог присяги судді; що за ст. 36 КАС є безперечною підставою для відводу судді.

За наведених підстав, як зазначив заявник, суддя Кармазін О.А. не виконав обов`язку за вимогами ст. 39 КАС та Бангалорських принципів поведінки суддів заявити самовідвід. Надалі зазначалося заявником, що за наведеними у заяві порушеннями чинного законодавства та не виконанням суддею Кармазіним О.А. вимог ЗУ Про судоустрій і статус суддів, КАС, Конституції України, а також прецедентних рішень ВСУ, КСУ, ЄСПЛ що за ст. 36 КАС є обставинами, які викликають не тільки сумнів але і обґрунтовану впевненість в упередженості колегії суддів та що є підставами для його відводу, а тому у відповідності до ст. 36, 39 КАС, Бангалорських принципів поведінки суддів заявлено відвід судді Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіну О.А.

Заявник звертає увагу, що згідно висновку Верховного Суду України в постанові №800/368/16: до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим рухом заяви.

Також у заяві йдеться про те, що заявник не вказує підставами саме незгоду з конкретним прийнятим судовим рішенням, але зазначає у заяві як підставу відводу - невідповідність судової практики судді Кармазіна О.А. вимогам наведеного законодавства у прийнятій ним ухвалі від 11.9.2020 за прямим не виконанням імперативних вимог чинного законодавства, зокрема ст. 19 Конституції України, прецедентних вимог вищих судів. Заявник також визначав, що вважає неприпустимим винесення рішення за його заявою про відвід суддям за безпідставним обґрунтуванням як то: Заява носить лише характер припущення та не може бути підставою для відводу складу суду, що розглядає справу. Заявник висловлює незгоду з раніше прийнятими рішеннями Судом апеляційної інстанції не встановлено і матеріалами справи не підтверджено наявність обставин, які б дійсно викликали сумніви у неупередженості суддів та за ст. 248 КАС ухвала суду повинна містити в мотивувальній частини зазначення мотивів, з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався суд, то вищенаведені підстави відмови будуть розцінюватися заявником як прийняті на підставі припущень та умисного порушення ст. 242 КАС про законність і обґрунтованість судового рішення.

Надалі зазначено звернення до новообраного судді.

Ухвалою судді Кармазіна О.А. від 30.09.2020 заявлений відвід визнано необґрунтованим. Матеріали передані на автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України, для вирішення питання про відвід, з доданням копії позовних матеріалів.

Відповідно до протоколу розподілу від 01.10.2020 матеріали розподілені судді Кузьменко В.А.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, відповідно до протоколу від 07.10.2020 матеріали перерозподілені судді Головань О.В.

Ухвалою судді ОАС м. Києва Головань О.В. від 09.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кармазіна О.А. від розгляду даної справи.

12.10.2020 справу передано судді Кармазіну О.А.

Таким чином, матеріали знаходяться на стадії з`ясування питання щодо повноти виконання вимог ухвали судді від 11.09.2020 про залишення позову без руху.

У зв`язку з цим з`ясовано, що копія вказаної ухвали отримана заявником 18.09.2020, що підтверджується позивачем в заяві про відвід та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, вона автоматично передана засобами телекомунікаційного зв`язку.

Станом на 12.10.2020 матеріалів на усунення недоліків, визначених ухвалою від 11.09.2020 до суду не надходило.

Таким чином, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у зв`язку з чим матеріали підлягають поверненню на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду із позовом в порядку, встановленому законом, тобто після виконання вимог щодо позовної заяви, визначених ст. 160 КАС України.

Керуючись ст. 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Матеріали із назвою: «Заява про внесення даних РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи» та надалі «Позовна заява про неправомірні рішення, дії та бездіяльність правоохоронних органів України та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди», направлені до суду ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) повернути заявнику.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка звернулася із позовною заявою.

3. Роз`яснити заявнику, що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін