Справа № 953/12552/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С,А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу №953/12552/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Юрія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до до Головного управління ДПС у Харківській області, начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Юрія Олександровича, в якій просить визнати незаконною і скасувати винесену Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Ю.О, постанову про накладення адміністративного стягнення від 21 січня 2020 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн. і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що 21.01.2020 відповідачами - ГУ ДПС у Харківській області в особі начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Ю.О. складена постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 . Вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2040,00 грн. Підставами для притягнення до відповідальності відповідно до постанови зазначено наступне: «порушення ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464, та розділу 4 Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФО від 20.04.2015, №449 зі змінами та доповненнями, ч.4 ст. 165 КУ «ДП» зі змінами та доповненнями.

Як зазначено у оскаржуваній постанові, встановлена «несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 р.р. При терміні сплати до 19 числа місяця, що настає за квартал, фактично кошти надійшли 29.10.2019, чим порушено ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010, та Інструкції «Про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 20.04.2015 №449 зі змінами та доповненнями.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. Вищевикладене дозволяє зробити висновок, що особа яка здійснює адвокатську діяльність має сплачувати єдиний внесок за умови, що вона не є найманим працівником.

Позивач ОСОБА_1 , набув статус адвоката згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №213, виданого 27.09.1994 Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, та перебував на податковому обліку в Східному управлінні ГУ ДПС в Харківській області як самозайнята особа - адвокат.

07.05.2019 право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 було зупинене за рішенням Ради адвокатів Полтавської області від 07.05.2019 на підставі його власної заяви.

У зв`язку із цим 31.10.2019 ним було подано до податкового органу - Східного управління ГУ ДПС в Харківській області заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску. Фактично, протягом вказаного у оскаржуваній постанові періоду -2018 рік та січень - травень 2019 року адвокатська діяльність позивачем не здійснювалася та доходу від неї він не отримував. Водночас, протягом цього ж періоду (2018 рік та перші 4 місяців 2019 року) позивач працював на посаді доцента Кафедри кримінального права №2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Роботодавець - НЮУ ім. Ярослава Мудрого повністю сплачував за позивача, як працівника, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: в 2017 році -62073,73 грн., в 2018 році - 71030,59 грн., в 2019 році (з січня по травень) - 33 186,47 грн.

Крім того, протягом вказаного періоду ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посаді начальника відділу врегулювання виплат в ТОВ «Міжнародна страхова компанія» та роботодавець за період з січня 2017 по травень 2019 року сплатив 12065,78 грн. за позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, позивач, будучі найманим працівником - доцентом Кафедри кримінального права №2 НЮУ ім. Ярослава Мудрого та начальником відділу в ТОВ «МСК», які сплачували за нього єдиний внесок, не мав обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа - адвокат.

З огляду на це, висновки оскаржуваної постанови від 21.01.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 роки є неправомірними, оскільки в нього взагалі був відсутній обов`язок сплачувати даний внесок у вказаний період.

Позивач також посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст..283 КУпАП, оскільки в ній відсутнє посилання на нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом щодо визнання неправомірною та скасування вказаної постанови, як такої, що порушує його права і законні інтереси, оскільки він був притягнутий до адміністративної відповідальності без законних на те підстав та із порушенням встановленого законодавством порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 справву передано для розгляду судді Колесник С.А.(а.с.32)

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі (а.с.33).

13.08.2020 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: прийняти до розгляду у справі № 953/12552/20 заяву про збільшення позовних вимог; наряду із раніше заявленими в первісному позові вимогами розглянути і задовольнити наступні позовні вимоги: визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18.02.2020 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18.02.2020 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18.02.2020 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.35-39).

При цьому позивач посилається на те, що предметом первісного позову є постанова від 21.01.2020 про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за несвоєчасну сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 роки. Також в первісній позовній заяві ним обґрунтовано, із посиланням на докази, норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, те що вказана постанова є неправомірною, оскільки в позивача взагалі був відсутній обов`язок сплачувати даний внесок у вказаний період.

Проте, 18.02.2020 тією ж посадовою особою - начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем прийняті наступні рішення: рішення № від 18.02.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2017 рік; рішення № від 18.02.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2018 рік; рішення № від 18.02.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2019 рік. Зі змісту вказаних рішень вбачається, що вони ґрунтуються на матеріалах камеральної перевірки, результати якої оформлені Актом №902/20-40-58-06-09 від 18.02.2020, яким встановлено несвоєчасне подання додаток 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2017-2019 роки, подано 03. 02.2020 (граничний термін подання за 2017 рік - 02.05.2018, за 2018 рік - 07.05.2019, за 2019 рік - 10.11.2019).

ОСОБА_1 вважає вказані рішення про застосування штрафних санкцій №№ , , від 18.02.2020 неправомірними, та такими що підлягають скасуванню судом, оскільки обов`язковою умовою накладення на особу штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм податкового законодавства є зазначення у відповідному рішенні конкретної норми (пункту, статті) закону, яка була порушена. Натомість, у оскаржуваних рішеннях про застосування штрафних санкцій № , , від 18.02.2020 відповідний розділ форми №16- «посилання на пункт та статтю законодавчого акту, порушення якого встановлено» є незаповненим; взагалі посилання на норму закону яку мною нібито було порушено в тексті рішень відсутні. З огляду на це позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями порушено його права та інтереси, оскільки вони не відповідають принципу законності юридичної відповідальності, згідно якого правопорушеннями визнаються тільки ті діяння, які передбачені чинним законодавством. В даному випадку із оскаржуваних рішень не вбачається, який саме закон позивач порушив, і за яке порушення накладено штраф.

Також позивач вказує, що адвокат є самозайнятою особою, та відповідно у нього виникають обов`язки платника єдиного внеску за збігу одночасно таких умов: по-перше, він здійснює адвокатську діяльність; по-друге, він не є найманим працівником. В даному випадку, адвокатська діяльність ним фактично не здійснювалася і дохід від неї він не отримував і, водночас, він був найманим працівником - доцентом Кафедри кримінального права №2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого та начальником відділу врегулювання виплат в ТОВ «Міжнародна страхова компанія». Вказані юридичні особи повністю сплачували за нього, як працівника, єдиний внесок у встановленому порядку і розмірах за період 2017- 2019. Вважає, що він не є платником єдиного внеску в тлумаченні ст. 4, 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак в нього відсутній обов`язок щодо подання відповідної звітності платника. За таких обставин, рішення про застосування штрафних санкцій № , , від 18.02.2020 прийняті без належних нате правових підстав та підлягають скасуванню з огляду на те, що санкції (штраф) застосовані за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» при тому що в позивача взагалі відсутній обов`язок подання такої звітності, оскільки він не є платником єдиного внеску.

Ухвалою суду 21.08.2020 прийнято заяву про збільшення позовних вимог до спільного розгляду із первісним адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Юрія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.47).

28.09.2020 до суду надійшов відзив представника ГУ ДПС у Харківській області на адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідно до якого представник просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.53-55), при цьому представник посилається на наступне.

Відповідно до інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в Східному управлінні Головного управління ДПС у Харківській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 23.09.2003 по 31.10.2019 (адвокат, дата встановлення ознаки 23.09.2003 року КВЕД 69.10. діяльність у сфері права). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із Законом України від 05.07.2012 № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність може здійснюватися, зокрема, фізичною особою індивідуально. Адвокат який здійснює адвокатську діяльність індивідуально є само зайнятою особою згідно зі ст. 13 Закону.

Згідно з п 14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - діяльність адвокатів за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більше чотирьох фізичних осіб. Так, фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. Адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може здійснюватися фізичною особою - підприємцем. Разом з тим, згідно з нормами Закону № 5076 та ПК України, для фізичної особи, яка проводить незалежну адвокатську діяльність, не передбачено обмежень щодо одночасного здійснення підприємницької діяльності (відмінної від адвокатської) діяльності не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Згідно зі ст.. 5 Закону № 2464, обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 з початку провадження такої діяльності. Статтею 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 зазначеної статті); особи, які провадять незалежну професійну діяльність (п. 5 ч. 1 зазначеної статті).

Отже, обов`язок стати на облік у контролюючих органах само зайнятої особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, як платника податків і як платника ЄСВ виникає у адвоката, якщо йому видано свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката.

Фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно проводить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих або понесених від провадження незалежної професійної діяльності і від підприємницької діяльності та здійснює окремо розрахунки з бюджетом.

Закон України від 06.12.2016 № 1774 - VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, які набувають чинності 01.01.2017 року, а саме: платниками ЄСВ відповідно до п.4, 5 ч.1, ст..4 Закону №2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які проводять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи викладе з 01.01.2017 року, особа, яка проводить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску. Базою нарахування єдиного внеску осіб, які проводять незалежну професійну на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо такими платниками не отримано дохід у звітному році або окремому місяці, звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи - підприємця. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Окрім того, обов`язок стати на облік до контролюючого органу само зайнятої особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, яка платника податків і як платника єдиного внеску виникає у адвоката, який за даними Єдиного реєстру адвокатів України здійснює адвокатську діяльність, і така діяльність не є припиненою. У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом ) або через уповноваженого представника до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою №5 - ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує заяву право на провадження незалежною діяльність. Крім того, згідно п. 13.2 Розділу XII «Порядку», якщо контролюючими органами при здійснені своїх функцій за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації інших державних органів чи відповідних держаних реєстраторів встановлено, що: фізична особа зареєстрована, яка особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, таким органом вживаються заходи, визначені п 3, п. 6.8 розділу VI «Порядку» і така особа обліковується в контролюючому органі, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік». Форми та строки подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими які обрали спрощену систему оподаткування, та особам які проводять незалежну професійну діяльність, передбачено розділом III Порядку № 435. Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Відповідно до п.16 розділу IV Порядку № 435 Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності, та одночасно є Фізичними особами - підприємцями, крім осіб зазначених у п. З розділу III цього Порядку, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування. Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати та сплачувати єдиний внесок.

Станом на 29.10.2019 згідно даних інтегрованої картки платника ІС «Податковий блок» (КБК 71040000) «нарахування єдиного внеску» обліковувалась недоїмка з єдиного внеску ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у сумі 10719,72 грн., яка була в подальшому сплачено позивачем 29.10.2020 року.

Окрім того, 01.01.2018 Законом України від 03.10.2017 № 2148-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал). Єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3 200,00 гривень. У 2017 році, за який здійснено нарахування, мінімальний місячний розмір страхового внеску складав 704 гривні, в той час як річний - 8 448 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 «за несплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум» та відповідно до п.2 ч. 10 ст. 25 цього Закону « на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 % суми недоплати за кожний день прострочення платежу».

Застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску здійснюється відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 449 від 20.04.2015 із змінами та доповненнями.

Розрахунок штрафної санкції та пені здійснений відповідно до Інструкції № 449. Контролюючим органом було сформовано Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 27.01.2020 № за період з 20.04.2018 по 29.10.2019 на суму 10162,85 грн, яке було надіслано ОСОБА_1 , за місцем реєстрації податкової адреси рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до ст. 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, фізичні особи-підприємці, та особи, які проводять незалежну професійну діяльність, згідно із ст. 1651 КУаП несуть адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

На підставі вищевикладеного на ОСОБА_1 , від 21.01.2020 року були сформовані протокол про адміністративне правопорушення № 1 , та постанова про накладення адміністративного стягнення № 1. Постанова від 21.01.2020 ОСОБА_1 , виконана в повному обсязі та сплачена згідно квитанції від 23.01.2020.

Пояснення з приводу нарахування штрафних санкцій по податковим повідомленням - рішенням від 18.02.2020 року № , , .

На підставі п. 75.1 ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями, Київським управлінням Головного управління ДПС у Харківській області, проведено камеральну перевірку з питання надання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2019 роки фізичної особи ОСОБА_1 , де встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону № 2464 та накладено штраф у сумі 170,00 грн за 2017-2019 роки, відповідно винесено рішення від 18.02.2020 року № , , , за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

07.10.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.73-76), у якій зазначено наступне.

Аргументи відповідача позивач не визнає та вважає помилковими і такими, що взагалі не відносяться до суті спору. Відповідач стверджує, що «з 01.01.2017 року, особа, яка проводить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначати базу нарахування єдиного внеску». При цьому на підтримку своєї позиції відповідач наводить такий аргумент: «Фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно проводить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих або понесених від провадження незалежної професійної діяльності і від підприємницької діяльності та здійснює окремо розрахунки з бюджетом».

Виходячи з вищенаведеної позиції відповідача можна зробити висновок, що він або не знає фактичних обставин справи, або не усвідомлює різниці між фізичною особою- підприємцем та найманим працівником, або свідомо маніпулює фактичним обставинами справи, які підтверджені належними доказами. Так, вважає за доречне нагадати, що він був найманим працівником - доцентом Кафедри кримінального права №2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого та начальником відділу врегулювання виплат в ТОВ «Міжнародна страхова компанія», а вказані юридичні особи повністю сплачували за нього, як працівника, єдиний внесок у встановленому порядку і розмірах за період 2017-2019 роки. При цьому адвокатська діяльність ОСОБА_1 фактично не здійснювалася і дохід від неї він не отримував.

Відповідно до правових висновків викладених Верховним Судом у своїх постановах від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та від 5 березня 2020 року у справі№824/509/19-а наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Також ці постанови містять висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Також у постанові від 27 травня 2020 року у справі №500/576/19 Верховним Судом зроблений висновок, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Поряд із тим особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником. Такий висновок випливає із буквального тлумачення положень підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Отже, позивач вважає, що він не є платником єдиного внеску в тлумаченні ст.ст. 4, 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак в нього відсутній обов`язок щодо подання відповідної звітності платника.

З огляду на це, висновки оскаржуваної постанови від 21.01.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 роки є неправомірними, оскільки в нього взагалі був відсутній обов`язок сплачувати даний внесок у вказаний період. Водночас, відповідачем не надано жодного пояснення щодо відсутності посилання на нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, у оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення від 21.01.2020. Це зайвий раз підтверджує, що така постанова про накладення адміністративного стягнення абсолютно не відповідає вимогам, які встановлені статтею 283 КУпАП щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що постанова 21.01.2020 про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю за ст. 247 КУпАП. А також, протиправними та такими, що підлягають скасуванню є рішення про застосування штрафних санкцій №№ , , від 18.02.2020, оскільки даними рішеннями з нього стягнуто штраф за порушення, яких позивач не припустився, і без жодних на те правових підстав.

У зв`язку з викладеним позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, 07.10.2020 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.72).

Представник відповідача Головного управління ДПС у Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв до суду не надходило, причини неявки у судове засідання представник відповідача не повідомив.

Відповідач Начальник Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцев Ю.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв до суду не надходило, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до ст.. 21 КзПП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з пунктом 178.1 статті 178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа яка здійснює адвокатську діяльність має сплачувати єдиний внесок за умови, що вона не є найманим працівником.

Даний висновок узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом у своїх постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а де вказано наступне: «суд касаційної інстанції вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Наявність у особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДФС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 у справі №500/576/19.

Формуючи дані правові висновки (позиції) Верховний Суд вказав, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

ОСОБА_1 набув статус адвоката згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №213, виданого 27.09.1994 Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (а.с.10), та перебував на податковому обліку в Східному управлінні ГУ ДПС в Харківській області як самозайнята особа - адвокат (а.с.10).

07.05.2019 право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 було зупинене за рішенням Ради адвокатів Полтавської області від 07.05.2019 на підставі власної заяви позивача, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.11).

31.10.2019 ОСОБА_1 подав до податкового органу - Східного управління ГУ ДПС в Харківській області заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску (Форма № 7-ЄСВ) (а.с.16) та заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків (Форма №8-ОПП) (а.с.17).

Позивач стверджує, що фактично, протягом вказаного у оскаржуваній постанові періоду - 2018 рік та січень - травень 2019 року адвокатська діяльність ним не здійснювалася та доходу від неї він не отримував.

Протягом цього ж періоду (2018 рік та перші 4 місяців 2019 року) ОСОБА_1 працював на посаді доцента Кафедри кримінального права №2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, що підтверджується довідками вих. №№ 129, 130, 131 від 13.02.2020 (а.с.12-14).

Як вбачається із вказаних довідок роботодавець - НЮУ ім. Ярослава Мудрого сплачував за позивача, як працівника, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: в 2017 році - 62073,73 грн., в 2018 році - 71030,59 грн., в 2019 році (з січня по травень) - 33 186,47 грн.

Крім того, протягом вказаного періоду ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посаді начальника відділу врегулювання виплат в ТОВ «Міжнародна страхова компанія», що підтверджується довідкою вих. №530 від 18.02.2020 (а.с.15), відповідно до якої роботодавець за період з січня 2017року по травень 2019 року сплатив за позивача 12065,78 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.15).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи найманим працівником - доцентом Кафедри кримінального права №2 НЮУ ім. Ярослава Мудрого, та начальником відділу в ТОВ «МСК», які сплачували за нього єдиний внесок, не мав обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа - адвокат.

Постановою Начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Юрія Олександровича про накладення адміністративного стягнення від 21.01.2020 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2040 грн. (а.с.9).

Підставами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено наступне: «порушення ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464, та розділу 4 Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФО від 20.04.2015р., №449 зі змінами та доповненнями, ч.4 ст. 165 КУ «ДП» зі змінами та доповненнями. Встановлена «несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2019 р. при терміні сплати до 19 числа місяця, що настає за квартал, фактично кошти надійшли 29.10.2019 року, чим порушено ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 р., та Інструкції «Про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 20.04.2015 року №449 зі змінами та доповненнями.

Стосовно посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 сплатив штраф згідно квитанції від 23.01.2020 слід зазначити, що сплата штрафу ще не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням статті 71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення. Даний висновок міститься у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі № 757/2757/16-а.

Статтею 283 КУпАП унормовано зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, та зокрема зазначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Вивченням оскаржуваної постанови встановлено, що вона вказаним вимогам не відповідає, оскільки вона не містить посилання на нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Зокрема, в тексті постанови міститься посилання на:

- статтю 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка не встановлює відповідальності за адміністративне правопорушення, а лише вказує, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9);

- «Інструкцію про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» яка не передбачає відповідальності за адміністративне правопорушення;

- ч.4 ст. 165 КУ «ДП» зі змінами та доповненнями, щодо якого взагалі не зрозуміло, що це за нормативно-правовий акт.

Таким чином, у оскаржуваній постанові не вказано, на підставі якої норми законодавства позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2040,00 грн.

Відовідачем у поданому відзиві жодного пояснення стосовно даного порушення не надано.

18.02.2020 начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем прийняті рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2017 рік; рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2018 рік; рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.; період за яке встановлено порушення - 2019 рік (а.с.42, 43, 44).

Зі змісту вказаних рішень вбачається, що вони ґрунтуються на матеріалах камеральної перевірки, результати якої оформлені Актом №902/20-40-58-06-09 від 18.02.2020, яким встановлено несвоєчасне подання додаток 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2017-2019 роки, подано 03..02.2020 (граничний термін подання за 2017 рік - 02.05.2018, за 2018 рік - 07.05.2019, за 2019 рік - 10.11.2019) (а.с.41).

Абзацом п`ятим пункту 58.1 статті 58 ПК України встановлено вимоги до змісту податкового повідомлення-рішення, зокрема вказано, що воно має містити посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2 розділу VІІ «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (в редакції наказу Мінфіну від 04 травня 2018 року № 469) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за формою згідно з додатком 16 до цієї Інструкції.

Вказана форма (додаток №16 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) передбачає посилання на пункт та статтю законодавчого акту, порушення якого встановлено.

Натомість, у оскаржуваних рішеннях про застосування штрафних санкцій №№ , , від 18.02.2020 відповідний розділ форми №16 - «посилання на пункт та статтю законодавчого акту, порушення якого встановлено» є незаповненим; взагалі посилання на норму закону яку позивачем було порушено в тексті рішень відсутні.

Відовідачем у поданому відзиві жодного пояснення стосовно даного порушення не надано.

Оскільки судом зроблено висновок, що ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску в тлумаченні ст. 4, 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в нього відсутній обов`язок щодо подання відповідної звітності платника. А за таких обставин, рішення про застосування штрафних санкцій №№ , , від 18.02.2020 прийняті без належних на те правових підстав та підлягають скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не надано доказів, що підтверджували б обов`язок сплатити єдиний внесок.

Водночас, позивачем наведена дійсна практика Верховного Суду. Верховним Судом у своїх постановах від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та від 5 березня 2020 року у справі №824/509/19-а наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Також ці постанови містять висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Також у постанові від 27 травня 2020 року у справі №500/576/19 Верховним Судом зроблений висновок, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Поряд із тим особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником. Такий висновок випливає із буквального тлумачення положень підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Позивачем при цьому доведено, що він адвокатську діяльність фактично не здійснював і дохід від неї не отримував і, водночас, був найманим працівником - доцентом Кафедри кримінального права №2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого та начальником відділу врегулювання виплат в ТОВ «Міжнародна страхова компанія». Вказані юридичні особи повністю сплачували за позивача, як працівника, єдиний внесок у встановленому порядку і розмірах за період 2017-2019 роки.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У контексті оцінки доводів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, з Головного управління ДПС у Харківській області слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., що сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 06.08.2020 (а.с.8) та 2522,40 грн., сплачені при подачі заяви про збільшення позовних вимог відповідно до квитанції №0.0..1 від 13.08.2020 (а.с.40).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 4, 5, 9, 19, 20, 31, 72, 77, 132, 139, 242, 286 КАС України, ст.7, 9, 245, 247, 251, 252, 283 КУпАП, ст..14, 58, 178 ПК України, ст..1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст..1 2, 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративнпй позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області та Начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцева Юрія Олександровича задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною і скасувати винесену Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем постанову про накладення адміністративного стягнення від 21 січня 2020 року, якою притягнуто ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 2040,00 (дві тисячі сорок) гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18 лютого 2020 року про застосування до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18 лютого 2020 року про застосування до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Визнати незаконним і скасувати винесене Начальником Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцевим Юрієм Олександровичем рішення № від 18 лютого 2020 року про застосування до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного уравління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 3363 (три тисячі триста шістдесят три) гривні 20 копійок.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Харківській області, , місцезнаходження: 61057, м.Харків, вул..Пушкінська, 46.

Відповідач - Начальник Східного управління ГУ ДПС у Харківській області Зайцев Юрій Олександрович, місцезнаходження: 61007, м.Харків, вул..Бекетова, 1.

Повне судове рішення складено 09.10.2020.

Суддя Колесник С.А.