Справа № 826/5111/16
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5111/16 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Земляної Г.В., Костюк Л.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року про відмову у винесенні додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії № 2 Апарату НП про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Національної поліції України та Центральної атестаційної комісії № 2 Апарат НП про визнання протиправним наказу Національної поліції України від 29.02.2016 р. № 128 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 , головного інспектора Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України; визнання протиправним в частині щодо позивача наказу Національної поліції України від 23.11.2015 р. № 102; зобов`язання відповідача поновити позивача - майора поліції на посаді головного інспектора Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України; стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2018 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України (01024, м.Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) від 29.02.2016 р. № 128 о/с "По особовому скаладу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді майора поліції, головного інспектора Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України. Стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. В решті позову відмовлено. Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1 та скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії № 2 Апарат НП, оформлене протоколом від 18.01.2016 р. ОП № 15.00000806.0009276, щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді майора поліції, головного інспектора Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2020 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити. В постанові зазначити точну суму, яка має бути стягнена на користь позивача - ОСОБА_1 , як середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: - за період з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. у розмірі 100 170,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення, яким на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. неможливо виконати, оскільки в резолютивній частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2018 р. не зазначено точну суму, яка підлягає стягненню. Вказану обставину суд першої інстанції залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 р. продовжено строк розгляду справи та витребувано у Національної поліції України письмові пояснення з приводу виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2018 р. в частині стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. Зобов`язано надати пояснення у строк до 17.09.2020 р. включно.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 17.09.2020 р. за вх. № 34651 від Національної поліції України надійшла заява про продовження процесуального строку розгляду справи та строку на надання пояснень на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2020 р.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2020 р. Національній поліції України продовжено строк для надання пояснень у справі на три дні з дня отримання ухвали, а ухвалою від 09.10.2020 р. - продовжено строк розгляду справи на строк необхідний для правильного та всебічного розгляду справи.

Відповідно до отриманих судом пояснень від Національної поліції України, згідно інформації Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України (лист від 25.09.2020 р. № 4155/29/5/01-2020) на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2018 р. позивачу 30.11.2018 р. нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 130,00 грн.

Враховуючи, що до Національної поліції України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2018 р. у справі № 826/5111/16 з відміткою про набрання законної сили не надходило, рішення було виконане лише в частині зверненій до негайного виконання. Зазначає, що в резолютивній частині судового рішення не визначено точну суму грошового забезпечення, яке підлягає стягненню, а тому рішення в цій частині виконати неможливо.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати із направленням справи на продовження розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що у випадку, коли суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин вирішив питання про право, не визначивши при цьому способу виконання судового рішення, повинен вирішити таке питання шляхом ухвалення додаткового судового рішення в порядку ст. 252 КАС України. Заяву про винесення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до умов згаданої вище правової норми, додаткове судове рішення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, а, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених ч. 1 ст. 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Визначені в ч.1 ст. 252 КАС України питання не можуть вирішуватися по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд першої інстанції постановити додаткове судове рішення у справі № 826/5111/16, в якому визначити точну суму, яка має бути стягнена з відповідача на користь позивача, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 100 170,00 гривень за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р.

Однак, суд першої інстанції фактично погодившись із тим, що такий розрахунок здійснено не було, зазначив, що в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення судом було досліджено та вирішено позовну вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р.

Враховуючи, що рішенням було вирішено усі заявлені позовні вимоги, а також те, що вказане рішення не було оскаржено сторонами та набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача та ухвалення додаткового судового рішення.

Втім, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність розрахунку точної суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. унеможливлює виконання судового рішення у вказаній частині, на що звертає увагу як позивач так і відповідач.

При цьому, чинний процесуальний закон не містить заборони щодо подання заяви про винесення додаткового судового рішення після набрання законної сили судовим рішенням, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

При цьому, колегія суддів не погоджується із доводами суду першої інстанції стосовно неможливості здійснити такий розрахунок, оскільки в довідці про грошове забезпечення № 138 від 28.03.2016 р. не визначено суму середньоденної заробітної плати, оскільки суд не позбавлений можливості здійснити такий розрахунок відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.16 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання".

Як встановлено судовою колегією строк пред`явлення до виконання судового рішення згідно виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 19.12.2018 р. в частині позовних вимог про стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 р. по 01.12.2016 р. до 09.11.2021 року. Відповідно до письмових пояснень Національної поліції України судове рішення в цій частині не виконано.

Таким чином, оскільки строк виконання судового рішення у даній справі не сплив, позивач має законодавчі підстави для звернення до суду із заявою про винесення додаткового судового рішення.

Водночас судова колегія звертає увагу на приписи пункту 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999року №13 Пленуму Верховного Суду України, в якому зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким правовий підхід зазначено в постановах Верховного Суду від 19.08.2020 р. у справі № 806/1201/16, від 06.08.2020 р. у справі № 813/851/16 та інших.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції фактично погодився із тим, що в судовому рішенні не наведено розрахунок грошового забезпечення, що підлягає стягненню за період вимушеного прогулу позивача, проте замість додаткової постанови постановив з цього питання ухвалу про відмову в ухваленні додаткового судового рішення.

Натомість колегія суддів вважає, що у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про встановлення способу виконання судового рішення і розглядає питання наявності/відсутності підстав для вирішення вказаного питання, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Таким чином, постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення у формі ухвали є порушенням норм ст. 252 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст. 242 КАС України рішення суду рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким вимогам оскаржуване рішення у даній справі не відповідає, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з огляду на порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення у передбачений законом спосіб фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У даній справі судом не було вирішено питання встановлення способу виконання судового рішення шляхом здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача за період вимушеного прогулу при ухваленні Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 08.10.2018 р., а, отже, постановлення ухвали про відмову у винесенні додаткового судового рішення є порушенням норм процесуального права.

Зазначене порушення норм процесуального права позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати правову оцінку висловленим судом першої інстанції висновкам по суті заяви про встановлення способу виконання судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 311, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Г.В. Земляна

Л.О. Костюк