Справа № 953/12626/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С,А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
07.08.2020 позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дробчак Л.В. звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській адміністративним позовом до УПП в Харківській області ДПП, відповідно до якого просить: Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2907460 від 01.08.2020 прийняту інспектором роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Труфановим Микитою Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, зокрема, що 01.08.2020 інспектором патрульної поліції роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Труфановим М.С. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАМ №2907460 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною 1, статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. Відповідно до змісту постанови, водій, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT державний номер НОМЕР_1 за адресою м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 18, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, здійснив зупинку біля проведення дорожніх робіт чим перешкодив рух інших учасників, тим самим порушив п. 15.2. Правил дорожнього руху України - порушення водіями транспортних засобів правил зупинки у місцях без спеціально відведених для зупинки місць. В свою чергу, зупинка транспортного засобу позивача була вимушеною, оскільки під час поїздки, ОСОБА_1 , та його пасажира ОСОБА_2 в транспортному засобі загорівся «чек». Для того щоб впевнитися в справності транспортного засобу, позивач зупинився якнайближче до краю поїзної частини, при цьому у автомобіля була увімкнена аварійна світлова сигналізація, оскільки відповідно до п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути включена у разі вимушеної зупинки на дорозі. Після того як автомобіль позивача з державним номерним знаком НОМЕР_1 зупинився, до позивача під`їхала поліцейська машина, та зупинилася паралельно з його автомобілем, перекривши тим самим проїжджу частину дороги. З вікна автомобіля, один з поліцейських запитав про причину зупинки, на що позивач відповів, що загорівся «чек» та з машиною щось не так, її потрібно оглянути. Потім поліцейські, припарковавшись спереду автомобіля ОСОБА_1 , підійшли до нього та сказали що позивач порушив всі пункти розділу 9 та розділу 15 ПДР України, після чого, склали постанову серії ЕАМ № 2907460. Представник позивача вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В свою чергу, викладаючи в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення фабулу інкримінованого позивачеві правопорушення, інспектор роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_3 , не зазначив в чому саме полягає порушення позивачем п. 15.2. Розділу 15 ПДР України, водночас, відповідно до відеозапису доданого до позовної заяви вбачається, що розгляд справи фактично не проводився, а працівник патрульної поліції не міг вказати позивачеві, які саме норми ним було порушено, та які його дії містять склад адміністративного правопорушення, вказуючи про порушення декількох розділів ПДР України, не роз`яснюючи при цьому, ані прав та обов`язків, ані навіть конкретного пункту ПДР України, який начебто порушено позивачем. Представник вказує, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем надано не було, крім того, відповідачем не було вчинено будь-яких дій по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача від краю проїжджої частини та не встановлено будь-яких інших учасників дорожнього руху, яким перешкоджала вимушена зупинка позивача. Іншими словами, при складанні оскаржуваної постанови патрульний не вжив достатніх заходів для зібрання необхідних доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення. Таким чином, своїми діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, належним чином не дослідив та не перевірив обставини зупинки позивача, не зазначив в чому саме полягає порушення ним норм ПДР України, не роз`яснив йому його права та обов`язки, що є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з викладеним, посилаючись на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, відсутність обґрунтування порушення позивачем ПДР України, представник позивача просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою суду від 13.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.
29.09.2020 до суду з Управління патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого інспектор роти №5 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Труфанов М.С. просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
При цьому, інспектор вказує, що позов є безпідставним та необгрунтованим, тому інспектор повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Під час несення служби ОСОБА_3 в м. Харкові за адресом: вул. Гвардійців - Широнінців 18 в межах Московського району 01.08.2020 екіпажем патрульної поліції було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного|; засобу VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , за відсутності спеціально відведеного місця чи узбіччя, здійснив зупинку на проїзній частині, біля місця проведення дорожніх робіт, чим порушив п. 15.2 ПДР України. Інспектор Труфанов М.С. підійшов до водія, останнім виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення. Після цього запропонував пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.15.2 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та було прийнято рішення складання адміністративного матеріалу відносно позивача. За результатом розгляду справи винесено постанову якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Інспектор надає пояснення стосовно винесення постанови на місці розгляду справи та без складання протоколу, однак суд їх до уваги не приймає, оскільки ці обставини позивачем не покладені в обґрунтування позову, тобто позивач їх не оскаржує.
Крім того, у відзиві зазначено, що інспектор Труфанов М.С., підійшовши до автомобіля під керуванням позивача, належним чином представився та повідомив суть вчиненого правопорушення. Після початку розгляду справи позивачу було повідомлено його права, передбачені ст..63 Конституції України та ст..268 КУпАП, порядок оскарження та порядок оплати постанови. Усне пояснення водія про те, що під час поїздки в транспортному засобі загорівся якийсь «чек», інспектором враховувалось під час розгляду справи, але ним було наголошено на тому, що це не звільняє від адміністративної відповідальності. Під час розгляду справи позивач не був позбавлений можливості подавати заяви, клопотання та пояснення по суті. Крім того, у випадку незгоди, він мав можливість надати письмові пояснення на окремому аркуші, які б інспектор долучив до оскаржуваної постанови. Таким чином, посилання позивача на порушення порядку розгляду справи та порушення його прав є безпідставними. Винесена інспектором Труфановим М.С. постанова відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП, оскільки вона містить дату, час і місце вчинення правопорушення/розгляду справи, дані про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб яким зафіксовано правопорушення, розмір штрафу та порядок його сплати, роз`яснено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, зазначено реквізити та можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Також у відзиві надано пояснення стосовно визнання дій протиправними, однак вимоги про визнання дій протиправними у позовній заяві не заявлено, тому в цій частині суд не бере до уваги надані пояснення.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначено, що до позовної заяви не надано документів, наприклад договорів, рахунків, детальний опис робіт, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто, факт відповідності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу є не доведеним.
Згідно ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
У судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, суд про причини неявки не повідомив.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення повідомлення про виклик до суду, будь-яких заяв до суду не надходило, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 01.08.2020 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 07.08.2020.
Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Постановою інспектора патрульної поліції роти №5 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Труфанова Микити Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2907460 від 01.08.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 01.08.2020 00:15:02, м.Харків, вулиця Гвардійців Широнінців, 18, водій керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT державний номер НОМЕР_1 за адресою м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 18, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, здійснив зупинку біля проведення дорожніх робіт чим перешкодив рух інших учасників, чим порушив п. 15.2. Правил дорожнього руху України - порушення водіями транспортних засобів правил зупинки у місцях без спеціально відведених для зупинки місць.
Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.1.
Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сумма штрафу: накласти штраф 255 грн.
До постанови додаються: відео з відео реєстратора, ха0229 (а.с.11).
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 15.1. Правил дорожнього руху України визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Згідно пункту 15.2. за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з приписами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (Пункт 1 та 2 розділу III Інструкції).
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність. Висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 727/3774/17 від 28.11.2018 року.
Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння.
Диспозиція сформульованої норми ч. 1 ст. 122 КУпАП є бланкетною, а тому при провадженні у справі необхідно з`ясувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм в матеріалах справи.
Пунктом 15.2 ПДР України передбачено, що за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
З аналізу викладених положень чинного законодавства вбачається, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП в цій справі полягає в порушенні правил зупинки, а саме зупинення транспортного засобу не біля правого краю проїзної частини та перешкоджання такими діями іншим учасникам дорожнього руху.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частина 2 статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У рішенні ЄСПЛ від «21» липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно із статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Водночас, до матеріалів справи не долучено доказів того, що інспектором роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Труфановим М.С., були вчинені будь-які дії по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача від краю проїжджої частини та встановлено будь-яких інших учасників дорожнього руху, яким перешкоджала вимушена зупинка позивача. Тобто, при складанні оскаржуваної постанови працівник патрульної поліції не вжив достатніх заходів для зібрання необхідних доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що відповідач, на якого покладено тягар доказування правомірності свого рішення, зазначаючи у своєму відзиві, що позивач здійснив зупинку за відсутністю спеціально відведеного місця чи узбіччя, на проїжджій частині, біля місця проведення дорожніх робіт, будь-яких доказів, які б свідчили про існування таких обставин суду не надав.
Натомість, в судовому засіданні судом було переглянуто та досліджено диск з відеозаписом, з місця події та встановлено, що інспектор роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_3 , не зазначив в чому саме полягає порушення позивачем п. 15.2. розділу 15 ПДР України, проте, вбачається, що розгляд справи фактично не проводився, а працівник патрульної поліції не міг вказати позивачеві, які саме норми ним було порушено, та які його дії містять склад адміністративного правопорушення, вказуючи про порушення декількох розділів ПДР України, не роз`яснюючи при цьому, ані прав та обов`язків, ані навіть конкретного пункту ПДР України, який начебто порушено позивачем, всупереч положенням ст. 279 КУпАП, де встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, і встановлено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує осіб, які беруть участь у розгляді справи, досліджує докази і вирішує клопотання.
Крім того, згідно відеозапису наданого суду представником позивача, який був отриманий у відповідь на адвокатський запит до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції з проханням надати відеозаписи з нагрудних камер інспектора патрульної поліції роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Труфанова Микити Сергійовича, вбачається що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_2 , був припаркований біля правого краю проїзної частини, та була увімкнена аварійна світлова сигналізація, тобто, зупинка була здійснена у відповідності до вимог п. 9.9. та 15.2. ПДР України і не створювала перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.
Таким чином, обставини викладені в постанові серії ЕАМ № 2907460 від 01.08.2020, не віднайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а з матеріалів справи, вбачається що в діях ОСОБА_1 , відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП при винесенні постанови не виконано усі вимоги чинного законодавства не з`ясовано усіх обставин справи, що не відповідає меті та завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Зокрема, у тому ж рішенні по справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже постанова про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються і ці мотиви не можуть бути суперечливими. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980).
Крім того, Європейський суд з прав людини у п. 23 та п. 25 Рішення «Проніна проти України» від 18.07.2006 вказав, що суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд.
Водночас, суд не приймає до уваги та не надає оцінки запереченням відповідача щодо відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги, так як таких вимог під час судового розгляду позивачем та його представником не заявлялось, а подана 12.10.2020 заява про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, є лише процесуальним документом, який засвідчує той факт, що така вимога можливо буде заявлена в майбутньому.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано жодного доказу, який би спростував доводи позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України, ст.7, 9, 121, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст..23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕАМ № 2907460 від 01.08.2020 прийняту інспектором роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Труфановим Микитою Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.
Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 12.10.2020

Суддя Колесник С.А.