Справа № 0528/8877/2012
Суддя: Марченко Л. М.
Дата ухвалення: 2012-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№2-а/0528/419/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2012 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Марченко Л.М.

при секретарі Кайряковій К.О.,

за участю представника позивача Бабарцевої О.С.,

представника відповідача Смоловика І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом Краматорської міської ради про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.

У судовому засіданні представник позивачки Бабарцева О.С. позов підтримала та показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.1947 року. На підставі рішення виконкому Краматорської міської ради №8 від 23.04.1969 року інваліду Великої Вітчизняної війни 2 групи ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка площею 15,0 кв.м у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для будівництва гаражу. Тоді ж, у 1969 році ОСОБА_2 отримав Дозвіл №327 на виконання будівельних робіт, а також Акт управління головного архітектора м.Краматорська від 29.04.1969 року, згідно якому вищевказана земельна ділянка дійсно була виділена в натурі та з нанесеними на ній геодезичними знаками передана в розпорядження забудовника ОСОБА_2 . Протягом 1969 року подружжям ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці був побудований гараж, яким вони в подальшому користувалися. 29.06.2011 року чоловік позивачки ОСОБА_2 помер. Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1 продовжує користуватися гаражем, у зв`язку з чим 29.11.2011 року звернулася до відповідача із заявою про переоформлення на неї земельної ділянки під гаражем на тих же самих умовах, за якими остання перебувала у чоловіка ОСОБА_2 . Право на приватизацію земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (ст.121 ч.1 п.г ЗК України) позивачка не використала, у зв`язку з чим, подавши вказану заяву, розраховувала на безоплатну передачу їй зайнятої під гаражем земельної ділянки у дворі будинку АДРЕСА_1 . Однак Краматорська міська рада 24.02.2012 року прийняла рішення №13/VI-19, яким надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу в оренду. Оформляти оренду позивачка наміру не мала та з цього приводу заяв не подавала. Позивачка вважає зазначене рішення відповідача неправомірним, таким, що порушує її права на безоплатну приватизацію землі, у зв`язку з чим просить визнати рішення Краматорської міської ради щодо неї недійсним та зобов`язати відповідача переоформити земельну ділянку на неї на правах безоплатної приватизації в межах встановлених законом норм.

У судовому засіданні представник відповідача Смоловик І.П. проти позову заперечував та показав, що дійсно 05.12.2011 року до виконкому Краматорської міської ради надійшла заява ОСОБА_1 від 29.11.2011 року про переоформлення на неї земельної ділянки площею 15,0 кв.м під гаражем у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 на тих же правах, на якій вказана земельна ділянка малася у її померлого чоловіка ОСОБА_2 . З огляду на те, що заявниця чітко та відповідно до діючого законодавства не зазначила про своє бажання отримати земельну ділянку у власність чи в оренду, а її чоловік ОСОБА_2 мав цю земельну ділянку у користуванні, то Краматорською міською радою було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу саме на умовах оренди. Заяву ОСОБА_1 разом з доданими матеріалами та витягом з рішення Краматорської міської ради №13/VI-19 від 24.02.2012 року було повернуто позивачці 12.03.2012 року. Вважає рішення правомірним, просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки при розгляді Краматорською міською радою заяви ОСОБА_1 та прийнятті оскаржуваного рішення були порушені права та інтересі позивачки, у зв`язку з чим постановлено неправомірне рішення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.1947 року (а.с.42).

За рішення виконкому Краматорської міської ради №8 від 23.04.1969 року інваліду Великої Вітчизняної війни 2 групи ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка площею 15,0 кв.м у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для будівництва гаражу (а.с.39).

На підставі вказаного рішення виконкому у 1969 році ОСОБА_2 отримав Дозвіл №327 на виконання будівельних робіт, строк завершення яких був визначений -23.10.1969 року, а також Акт управління головного архітектора м.Краматорська від 29.04.1969 року, згідно якому вищевказана земельна ділянка дійсно була виділена в натурі та з нанесеними на ній геодезичними знаками передана в розпорядження забудовника ОСОБА_2 (а.с.40).

Як показала у судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 , протягом 1969 року подружжям ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці був побудований гараж, яким вони в подальшому користувалися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.41).

Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1 продовжила користуватися гаражем, у зв`язку з чим 29.11.2011 року звернулася до відповідача із заявою про переоформлення на неї земельної ділянки під гаражем на тих же самих умовах, за якими остання перебувала у чоловіка ОСОБА_2 (а.с.55,56).

Рішенням Краматорської міської ради від 24.02.2012 №13/VI-19 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам`позивачці ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 в оренду (а.с.52).

З рішенням відповідача щодо можливого відведення їй земельної ділянки на умовах оренди позивачка не згодна, у зв`язку з чим оскаржила таке рішення до суду.

Відповідно до ст.26 ч.1 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні`до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сел., селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, та інші.

Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки зазначені у ст.81 ЗК України. Це відбувається, зокрема, в результаті придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Право оренди земельної ділянки визначає ст.93 ЗК України. це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За діючим законодавством право постійного користування земельною ділянкою згідно ст.92 ЗК України - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зазначене право можуть набувати підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Також, право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Таким чином, діючим земельним законодавством, зокрема ст.40, ст.116 ч.2 ЗК України, передбачена можливість набуття права громадянами за землю за рішеннями органів виконавчої влади або місцевого самоврядування лише у власність або в оренду.

Розглянувши зміст заяви ОСОБА_1 від 29.11.2011 року про переоформлення земельної ділянки (а.с.55), суд зауважує, що заявниця не висловлювала наміру отримати земельну ділянку в оренду, а рівно не зазначила конкретного виду реалізації свого права на землю (право власності на землю, право користування землею) за чинним земельним законодавством, який б хотіла здійснити.

Таким чином, Краматорська міська рада прийняла рішення від 24.02.2012 №13/VI-19 (а.с.52) в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки на умовах оренди без відповідних на то підстав, оскільки заявниця передачі землі в оренду не вимагала.

Згідно рішенню виконкому Краматорської міської ради №8 від 23.04.1969 року чоловіку позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 інваліду Великої Вітчизняної війни 2 групи була виділена земельна ділянка площею 15,0 кв.м у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для будівництва гаражу (а.с.39).

На момент прийняття вищевказаного рішення земельне законодавство складалося з Декрету «Про землю`від 26.10.1917 року, який скасував назавжди і без будь-якого викупу право приватної власності на землю; Декрету «Про соціалізацію зелі`від 19.03.1918 року, яким приватна власність на землю скасовувалась назавжди і земля передавалась трудящим на засадах землекористування.

Також, земельні правовідносини регулювалися Земельним кодексом УРСР, прийнятим 29.11.1922 року, який складався з основних положень і чотирьох частин: "Про трудове землекористування", "Про міські землі", "Про державне земельне майно", "Про землеустрій і переселення". Кодекс назавжди скасовував право приватної власності на землю, надра, води і ліси в межах УРСР (ст.1-2). Всі землі сільськогосподарського призначення складали єдиний земельний фонд (ст.3). Право безпосереднього користування землею надавалося трудовим землеробам і їх об`єднанням, міським поселенням, державним установам і підприємствам (ст.4). Право користування землею визначалося як безстрокове і могло бути припинене тільки відповідно до закону (ст.11). Купівля, продаж, заповіт, дарування і застава землі заборонялися, а порушники цього притягалися до кримінальної відповідальності, а також позбавлялися землі, якою користувалися (ст.26).

27.061927 року ВУЦВК і Раднарком прийняли постанову «Про зміну і доповнення Земельного кодексу УРСР». Ці зміни і доповнення були настільки значними, що означали, по суті, прийняття ЗК УСРР у новій редакції. Зазначені зміни і доповнення торкались розширення прав сільських Рад, трудової оренди землі, підсобної найманої праці в селянських господарствах, прав і обов`язків земельних товариств і нагляду за їх діяльністю, порядку проведення справ про землеустрій. Зазначений Земельний кодекс УРСР діяв до 01.01.1971 року.

У другій половині 20-х років, в умовах розширення компетенції союзних державних органів, а Україні поширювали свою дію загальносоюзні акти в галузі земельного права, серед яких найбільшу вагу мали "Загальні начала землекористування і землеустрою". Вони були прийняті ЦВК СРСР 15.121928 pоку і підтверджували непорушність виключного права державної власності на землі.

Конституцією СРСР (1936 року) і Конституцією УРСР (1937 року) на конституційному рівні було закріплене право виключної державної власності на землю, право колгоспів на безстрокове і безплатне користування землею, право колгоспного двору на невелику присадибну ділянку землі.

Оренда землі на загальносоюзному рівні заборонялась постановою ЦВК і РНК СРСР «Про заборону здачі в оренду земель сільськогосподарського призначення». На боротьбу з порушеннями у колгоспному землекористуванні була спрямована постанова ЦК ВКП(б) і РНК СРСР «Про заходи охорони громадських земель колгоспів від розбазарювання`від 27.05.1939 року.

Представник відповідача в своїх запереченнях послався на Закон «Основи земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік», прийнятий Верховною Радою СРСР 13.12.1968 року. Однак не звернув уваги на те, що вказаний Закон вступив в дію з 01.07.1969 року, тобто вже після рішенню виконкому Краматорської міської ради №8 від 23.04.1969 року щодо виділення земельної ділянки чоловіку позивачки ОСОБА_2 .

Дійсно, зазначений загальносоюзний Закон став базою дальшого розвитку земельного права. В Основах (ст.2) було закріплено, що земельні відносини в СРСР регулюються, крім Основ, ще й земельними кодексами та іншими актами законодавства союзних республік, які повинні видаватися у відповідності з Основами. На підставі цього 08.07.1970 року в Україні було прийнято новий Земельний кодекс УРСР.

В своїй заяві від 29.11.2011 року (а.с.55) позивачка ОСОБА_1 просить переоформити на неї земельну ділянку на тих же умовах, на яких вона була надана її чоловікові.

Однак відповідачем не дана оцінка таким вимогам заявниці з огляду на зміни в законодавстві, які відбулися, та за цими вимогами рішення Краматорською міською радою фактично не прийняте.

Таким чином, суд вважає, що рішення Краматорської міської ради від 24.02.2012 №13/VI-19 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам`в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу в оренду ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , слід скасувати як неправомірне, таке, що прийнято без врахування вимог заявниці, викладених у її заяві від 29.11.2011 року. Краматорську міську раду слід зобов`язати розглянути зазначену заяву ОСОБА_1 та прийняте рішення по суті заявлених нею вимог.

Керуючись ст.ст.4-15,159-163,185-186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Краматорської міської ради задовольнити.

Рішення Краматорської міської ради від 24.02.2012 №13/VI-19 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам`в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу в оренду ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 , скасувати як неправомірне.

Зобов`язати Краматорську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2011 року щодо надання їй земельної ділянки, яка зареєстрована у вхідній кореспонденції виконкому Краматорської міської ради 05.12.2011 року за №Д-1904-1-1, та прийняте рішення по суті заявлених вимог заявника.

На постанову суду може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя

Постанову винесено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя