Справа № 340/1032/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1032/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Новошицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 р. (суддя Черниш О.А.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки)

в с т а н о в и В:

31.03.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, де просив визнати протиправними та скасувати вимоги № Ф-177849-52 від 08.07.2019 р. про сплату недоїмки на суму 5 211,36 грн та № Ф-177849-52 від 29.11.2019 р. про сплату недоїмки на суму 10 719, 72 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 р. адміністративний позов задоволено.

Рішення суду обгрунтоване тим, що оскільки позивач у 1У кварталі 2018 р. та 1-111 кварталах 2019 р. був найманим працівником та застрахованою особою, єдиний внесок за нього в період його працевлаштування щомісячно нарахований та сплачений роботодавцем, тому в зв`язку з відсутністю доказів щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності, ОСОБА_1 не мав обов`язку по сплаті єдиного внеску як ФОП.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просили скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 р., та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що згідно класифікаційних даних позивач є платником податків ФОП та тільки 14.02.2020 р. прийнято рішення щодо припинення підприємницької діяльності, а тому ОСОБА_1 в автоматичному режимі визначено до сплати єдиний внесок, в зв`язку з чим з`явилася недоїмка та направлені спірні вимоги.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 06.04.2000 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності 49.31 пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, однак, відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 14.12.1992 р., в період з травня 2001 р. по даний час, в тому числі в оскаржуваний період, а саме, з 11.10.2018 р. по даний час працює водієм на автомобілі КАМАЗ ДП «УВТК» асоціації «Кіровоградський облагрошлях».

Довідка ДП «УВТК» асоціації «Кіровоградський облагрошлях» № 20 від 17.02.2020 р. підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно працює в ДП «УВТК» асоціації «Кіровоградський облагрошлях» з 11.10.2018 р. по теперішній час та за нього сплачений єдиний внесок за 2018 2020 роки, про що свідчать індивідуальні дані застрахованої особи за формами ОК-5 та ОК-7.

Крім того, судом встановлено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача відбулася 14.02.2020 р., що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Кіровоградській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки):

- 08.07.2019 р. №Ф-177849-52, згідно чого станом на 30.04.2019 р. за даними інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становила 5211,36 грн. недоїмки;

- 29.11.2019 р. №Ф-177849-52, згідно чого станом на 31.10.2019 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становила 10719, 72 грн. недоїмки.

Вказані вимоги надіслані позивачу поштою за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як вбачається з паспорту позивача, ОСОБА_1 зареєстрований 10.02.2001 р. за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Зазначені норми чинного законодавства свідчать про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що враховуючи той факт, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, які фактично не ведуть господарську діяльність, не отримують доходи, задля збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка провадить господарську діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності у 2018-2020 роках.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова