Справа № 440/4218/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4218/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Канигіної Т.С.,

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

представника позивача Круценка Р.Г.,

представника відповідача Пеляка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою

позивача: ОСОБА_1

до відповідача: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: про Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради Первинна профспілкова організація виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради професійної спілки працівників державних установ України визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В:

06.08.2020 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, третьої особи: Первинної профспілкової організації виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради професійної спілки працівників державних установ України про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №11-0 від 08.07.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради з 08.07.2020;

- стягнути з виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.07.2020 по день поновлення на посаді.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що його звільнено з посади на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, проте, у нього не було волевиявлення та згоди на припинення трудових відносин за згодою сторін. За доводами позивача, 08.07.2020 він був вимушений написати заяву про звільнення з огляду на психологічний тиск керівника, у зв`язку з чим перебував у стані сильного душевного хвилювання та звернувся до лікаря. Тому, за твердженням позивача, враховуючи зазначене та керуючись нормами чинного законодавства, розпорядження виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №11-0 від 08.07.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " підлягає скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4218/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.08.2020 /а.с. 33/.

12.08.2020 до суду позивачем надані клопотання про витребування доказів, а також клопотання про виклик свідків /а.с. 34-35/.

20.08.2020 до суду представником третьої особи надані пояснення, у яких первинна профспілкова організація виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради професійної спілки працівників державних установ України зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не звертався до третьої особи з будь-якими заявами стосовно порушення його прав чи тиску на нього з боку керівництва виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради. Також зазначено, що діюче трудове законодавство не передбачає погодження профспілкового органу при звільненні працівника за згодою сторін /а.с. 39-40/.

20.08.2020 до суду представником відповідача надано клопотання про витребування доказів разом з відзивом у справі, у якому зазначено, що ОСОБА_1 власноручно, з власної ініціативи, без будь-якого примусу написав заяву про звільнення його із займаної посади з 08.07.2020 за згодою сторін та подав її до відповідача і власноручно написав, що він ознайомлений із вимогами діючого законодавства стосовно необхідності подати декларацію про доходи протягом 20 робочих днів. Додатково зазначено, що позивач не надав до суду докази щодо його звернення із заявою до відповідача про відкликання своєї заяви про звільнення. За доводами відповідача, наведене підтверджує його добровільну згоду припинення трудових відносин, у зв`язку з чим сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору /а.с. 45-57/.

25.08.2020 позивачем до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи, у якому вказав, що не має можливості з`явитись у призначене до розгляду судове засідання у зв`язку з вимушеним від`їздом до міста Миргород від 20.08.2020 /а.с. 59/.

26.08.2020 представником відповідача до суду надано клопотання про виклик свідків та заява, у якій просив відмовити у задоволенні клопотання позивача про виклик свідка. Судове засідання, яке відбудеться 26.08.2020, просив провести без його участі /а.с. 61-62/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 клопотання позивача та представника відповідача про витребування доказів у справі № 440/4218/20 задоволено; клопотання представника відповідача про виклик свідків задоволено. Викликано для допиту в якості свідків: керуючого справами виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради Ляшка Ігоря Івановича та головного спеціаліста загального відділу виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_2 ; у задоволенні клопотання позивача про виклик свідка відмовлено; судове засідання відкладено до 14:30 09.09.2020 /а.с. 64-66/.

31.08.2020 до суду надано відповідь на відзив, у якій позивач підтримав правову позицію, викладену в позовній заяві /71-72/.

07.09.2020 представником відповідача до суду надані витребувані докази у справі /а.с. 81-174/.

07.09.2020 від Полтавської міської філії Полтавського обласного центру зайнятості надійшли пояснення у справі /а.с. 175/.

09.09.2020 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання з огляду на необхідність ознайомлення з матеріалами справи /а.с. 178-181/.

09.09.2020 протокольною ухвалою суду оголошення перерву у розгляді справи до 30.09.2020 з огляду на надання представнику позивача часу для ознайомлення з матеріалами справи /а.с. 182/.

24.09.2020 до суду представником відповідача надані додаткові пояснення з приводу обставин справи, у яких зазначено, що звільнення за згодою сторін передбачає можливість стати на облік до центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю. Звертає увагу на те, що судом був зроблений запит до Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості з метою з`ясувати, чи став на облік ОСОБА_1 і якщо став, то з якого часу. Відповідно до відповіді на цей запит ОСОБА_1 перебуває на обліку в центрі зайнятості з 15.07.2020, а позов до суду позивач подав 06.08.2020. Відповідач вважає, що це є доказом небажання позивача продовжувати трудові відносини і його добровільну згоду на звільнення за згодою сторін /а.с. 189-193/.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради №26-о від 20.04.2018 ОСОБА_1 з 26.04.2018 прийнято на посаду головного спеціаліста загального відділу, як такого, що успішно пройшов конкурс /а.с. 50/.

Згідно з розпорядженням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради №35-в від 06.07.2020 у період з 08.07.2020 по 10.07.2020 голова Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_3 буде перебувати у щорічній основній відпустці; на час його відсутності обов`язки голови Київської районної у м. Полтаві ради покладено на заступника голови Київської районної у м. Полтаві ради з питань діяльності виконавчого органу С. Дудку /а.с. 52/.

08.07.2020 позивачем написана заява про звільнення його із займаної посади з 08.07.2020 за згодою сторін. У заяві додатково зазначено позивачем, що він ознайомлений із вимогами діючого законодавства стосовно необхідності подати декларацію про доходи протягом 20 робочих днів /а.с. 51/.

Розпорядженням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради №11-о від 08.07.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста організаційного відділу за згодою сторін з 08.07.2020 відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України /а.с. 53/.

Вважаючи розпорядження виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №11-0 від 08.07.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України (у редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду головного спеціаліста загального відділу) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Отже, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Суд зазначає, що угода це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Таким чином, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації насамперед волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін.

Зі змісту заяви, датованої 08.07.2020, вбачається, що позивач власноручно написав заяву про звільнення його з посади за угодою сторін з 08.07.2020. Про що зазначено позивачем у судовому засіданні 30.09.2020.

Позивач не заперечує проти написання власноруч заяви про звільнення, позивач наголошує на тому, що після розмови із керівником ОСОБА_3 , який наполягав на звільненні позивача, через емоційні хвилювання ОСОБА_1 написав указану заяву.

Ця заява була написана у кабінеті свідка ОСОБА_4 .

Так, свідок ОСОБА_4 у судовому засідання 30.09.2020 повідомив про наступні обставини: цей свідок був присутній при ранковій розмові ОСОБА_1 із ОСОБА_3 (був у відпустці), який висловлював претензії до роботи позивача; керівник робив це голосно (на думку свідка, такий у нього тембр голосу), проте, тиску ніякого не було на ОСОБА_1 ; позивач пішов розмовляти по телефону, потім десь через півгодини сказав, що буде писати заяву на звільнення, яку написав у кабінеті ОСОБА_4 . За показаннями свідка, зазначена заява написана позивачем з власної ініціативи, без будь-якого примусу.

Головний спеціаліст загального відділу виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради Таран Ілона Вікторівна під час свого допиту у якості свідка повідомила, що 8 числа (місяць не пам`ятає) з пошти керівника передали заяву ОСОБА_1 про звільнення; вона зробила розпорядження, занесла записи у відповідний журнал; заява про звільнення була подана до обідньої перерви; після цієї заяви була подана позивачем заява на відпустку. Свідок повідомила, що ОСОБА_1 не говорив їй про бажання не звільнятися, при цьому, вона нічого не знає про тиск; позивач не подавав заяви про відкликання заяви про звільнення.

Водночас, зазначена заява містить дату її складання 08.07.2020, підпис позивача, підставу для звільнення угода сторін та дату звільнення 08.07.2020, а також була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Твердження позивача про те, що в розпорядженні про звільнення останнім днем роботи зазначено вважати саме 08.07.2020, що, на його думку, є визначення в односторонньому порядку припинення трудових відносин, є безпідставним та спростовуються вищенаведеним.

Суд зазначає, що показання свідків стосувалися лише фактів, які мали місце 08.07.2020. Жодних доказів вчинення на позивача керівником відповідачем тиску, погроз, примушування до написання заяви про звільнення 08.07.2020 матеріали справи не містять та учасниками справи не надано. До правоохоронних органів з цього приводу позивач також не звертався. Також відсутні докази звернення до профспілкового органу.

Крім того, на час прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_1 08.07.2020 позивач не виявив наміру анулювати таку домовленість.

Подання позивачем заяви на відпустку від 08.07.2020 /а.с. 160/ після подання заяви на звільнення від 08.07.2020 у сукупності всіх доказів у справі не може слугувати підставою відсутності волевиявлення позивача про звільнення за угодою сторін.

Стосовно психологічного тиску подати таку заяву, а саме: голосне висловлювання голови Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_3 щодо роботи працівника ОСОБА_1 , що призвело, за доводами позивача, до його підвищеного емоційно-психологічного стану, не можна вважати примусом до зазначеної дії.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відповідачем доведено правомірність прийнятого спірного розпорядження, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, то не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрати на правничу допомогу, які заявлені в прохальній частині позову.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради професійної спілки працівників державних установ України про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 12.10.2020.

Суддя Т.С. Канигіна