Справа № 380/1386/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1386/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Беня Б.З, представника відповідача Швець Л.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 14.02.2020 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) з вимогами визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - від 02.04.2019 №0-1314; - від 22.07.2019 №0-1314/16; - від 22.07.2019 № 0-1314/17. Цими податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначені суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: - за 2016 рік - в сумі 948,86 грн.; - за 2017 рік - на суму 11081,60 грн.; - за 2018 рік - на суму 12892,75 грн.

Позивач стверджує, що належна йому на праві власності будівля комори на підставі підпункту «ж» пп. 226.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки: 1) відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК-018-2000 належить до підкласу «будівлі для зберігання зерна» (код 1271.3); - сім`я позивача має у власності земельні ділянки для введення товарного сільськогосподарського виробництва та використовує цю будівлю для зберігання урожаю зернових культур.

Контролюючий орган заперечує щодо позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов та додаткових поясненнях (а.с. 33-34, 73-74). Відповідач вказує, що позивач є власником об`єкта нежитлової нерухомості, що відповідно до положень ПК України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Контролюючий орган визначив податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно виходячи з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в котрому відсутні відомості про те, що об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування цим податком; позивач не звертався до контролюючого органу з відповідною заявою в порядку пп. 266.7.3 п. 266.7 статті 266 ПК України для проведення звірки даних та надання відомостей про статус та використання цієї будівлі щодо. Представник відповідача вважає, що належна ОСОБА_1 нежитлова будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки позивачем не доведено сукупності двох необхідних обов`язкових умов (статусу будівель та їх власника).

Суд заслухав присутніх учасників справи та дослідив аргументи, викладені в заявах по суті спору, а також долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 з 2009 року володіє на праві приватної власності об`єктом нерухомого майна - нежитловою будівлею комори загальною площею 692,6 кв.м. (складається з трьох комор, кабінету, підвалу, входу у підвал, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом будівлі (а.с.7-11).

ГУ ДФС у Львівській області, керуючись відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 68-69), на підставі пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначило ОСОБА_1 податкові зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень:

- №0-1314/16 від 22.07.2019 - за 2016 рік в сумі 948,86 грн. (а.с. 49);

- № 0-1314/17 від 22.07.2019 - за 2017 рік в сумі 11081,60 грн. (а.с.49);

- №0-1314 від 02.04.2019 - за 2018 рік в сумі 12892,75 грн. (а.с. 5).

ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок на території Пониковицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0.6272 та 3,0060 га (2,8236 га рілля, 0,1823 кормові угіддя) відповідно, що підтверджується державними актами про право власності на земельну ділянку (а.с. 12-14).

Виконавчий комітет Пониківської сільської ради 20.09.2019 видав ОСОБА_1 довідку №1087 (а.с. 15) про те, що він має у володінні, користуванні землі сільськогосподарського призначення (паї, а саме: земельний пай площею 0,6272 га та земельний пай дружини ОСОБА_2 площею 2,8336 га), володіє та використовує будівлю комори для зберігання зернових культур. Довідка підписана замість сільського голови іншою особою, посада та повноваження котрої не вказані.

На вимогу суду надати відомості щодо реєстрації/подання звітності ОСОБА_1 , як сільськогосподарським товаровиробником за 2016-2018 роки ГУ ДПС у Львівській області надало відомості (а.с.75) про те, що позивач не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, податкову звітність за 2016-2018 роки не подавав. Позивач не заперечує ту обставину, що в період 2016-2018 років не подавав звітність та не сплачував податків як сільськогосподарський товаровиробник.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Суд застосовує норми ПК України в редакції, що була чинною на дату виникнення спірних правовідносин.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції норм ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI введено податок на майно, що складається зокрема, і з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2. статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування, згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення- рішення.

Відповідно до пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: - об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; - розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; - права на користування пільгою із сплати податку; - розміру ставки податку; - нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

За визначенням, наведеним в пункті 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Відповідно до пункту 30.2. статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпункт 266.2.2 статті 266 ПК України встановлює податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до положень пп. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції, що була чинною впродовж 2016-2018 років, об`єктом оподаткування не є будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (пп. ж) 262.2.3).

З 01.01.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII, яким пп. ж) 262.3.2 п.262.2 ст. 262 ПК України викладено в такій редакції:

«ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;».

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених доказів суд, з метою вирішення цього спору, керується такими міркуваннями:

Відповідно до статей 13, 67 Конституції України власність зобов`язує, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на майно запроваджений в ПК України з 2015 року.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є видом місцевого податку на майно, котрий встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів об`єктів нерухомості. У разі перебування у власності фізичної особи об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, платник податку зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначає, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд враховує, що при прийнятті оскаржених рішень контролюючий орган:

1) використав визначене ПК України джерело інформації для визначення бази та об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, а саме - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 68-69) про об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Ці відомості не містять інформації про те, що описане вище нежитлове приміщення призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності

2) не володіє (як станом на дату прийняття оскаржених рішень, так і станом на дату розгляду справи судом) відомостями про те, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки:

- позивач не зареєстрований як ФОП з відповідним кодом за КВЕД (класифікацією видів економічної діяльності), не є членом фермерського чи іншого господарства, що дозволяло б ідентифікувати ОСОБА_1 як сільськогосподарського товаровиробника;

- за 2016-2018 роки ОСОБА_1 не подавав податкову звітність та не сплачував податків як сільськогосподарський товаровиробник.

Суд також враховує, що після прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень та до дати подання цього позову до суду ОСОБА_1 не звертався до контролюючого органу в порядку пп. 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 ПК України для проведення звірки даних щодо цього об`єкта нежитлової нерухомості, відповідних документів не представляв.

Лише в поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 повідомляє контролюючий орган про те, що вважає нежитлову будівлю комори такою, що не є об`єктом справляння податку на нерухоме майно; при цьому стверджує, що ця будівля використовується його сім`єю для зберігання урожаю, а у власності позивача та його дружини є земельну ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва (паї). Отже, контролюючий орган в принципі не мав можливості розглянути аргументи заявника та переглянути свої рішення на предмет їх обгрунтованості в порядку, визначеному ПК України.

Суд враховує, що відповідно до пп. ж) 262.2.2 ст. 262 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Ця норма є однозначною та чіткою - на отримання податкової пільги з податку на нерухоме майно можуть розраховувати особи, котрі одночасно відповідають таким вимогам:

1) є сільськогосподарськими товаровиробниками;

2) щодо призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності будівель та споруд, що належать їм на праві власності.

Таке тлумачення відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України:

- «[…] системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. […] кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо). […]», (постанова від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17);

- застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх [тобто цих власників] діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), постанова від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

Суд вважає очевидною можливість використання будівлі комори безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Отже, ключовим питанням у цій справі є те, чи був ОСОБА_1 впродовж 2016-2018 років сільськогосподарським товаровиробником в розумінні ПК України.

Законодавство України містить кілька визначень терміну «сільськогосподарський товаровиробник» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/term/27485,). Суд вважає найбільш релевантним для спірних правовідносин визначення, викладене в пп. 14.1.235 ст. 14 ПК України - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України регулюється Законом України «Про фермерське господарство». Так, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство без статусу юридичної особи організовується на основі діяльності фізичної особи - підприємця і має статус сімейного фермерського господарства, за умови використання праці членів такого господарства, якими є виключно фізична особа - підприємець та члени її сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та має на меті створити умови для стимулювання сільськогосподарської діяльності шляхом зменшення податкового навантаження на фізичних та юридичних осіб, які, будучи сільськогосподарськими товаровиробниками, є власниками та використовують певні об`єкти нерухомості за функціональним призначенням, тобто безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. За такого правового регулювання сільськогосподарські товаровиробники звільняються від сплати податку на нерухоме майно з об`єктів, що їм належать та використовуються ними в сільськогосподарській діяльності; водночас ці платники податків сплачують інші податки (на прибуток, ПДВ тощо) з урахуванням фінансових результатів стимульованої в такий спосіб сільськогосподарської діяльності.

Оцінюючи надані позивачем докази (державні акти про право власності на земельні ділянки, свідоцтво про право власності на комору, довідка виконкому сільської ради) суд дійшов висновку, що такі не є належними та достатніми для підтвердження того, що ОСОБА_1 в період 2016-2018 років був сільськогосподарським товаровиробником та використовував будівлю комори безпосередньо в господарській діяльності. Суд пам`ятає, що в цей період ОСОБА_1 в принципі не був зареєстрований як суб`єкт господарювання (в контексті спірних правовідносин - ФОП з відповідники кодами за КВЕД тощо), не подавав податкової звітності як суб`єкт господарювання та не сплачував податків як сільськогосподарський товаровиробник. Ці обставини свідчить про те, що позивач безпідставно претендує на отримання податкової пільги для сільськогосподарських товаровиробників.

Навіть якщо припустити, що позивач та члени його сім`ї дійсно обробляють належну їм землю та зберігають урожай в спірній коморі (надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження навіть цієї обставини), то така «діяльність» не є діяльністю «сільськогосподарського товаровиробника» в розумінні ПК України, оскільки позивач не зареєстрований як фізична особа - підприємець чи як фермерське господарство.

Отже, доводи позивача щодо протиправності рішень контролюючого органу з мотивів неврахування призначення об`єкта нежитлової нерухомості та його використання в сільськогосподарській діяльності є голослівними та такими, що не підтверджують обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Суд встановив, що при прийнятті оскаржених рішень контролюючий орган використав визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяв в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України. Суд також наголошує, що платник податку повинен був діяти добросовісно та у випадку необхідності звернутися до контролюючого органу про проведення звірки щодо об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, надавши для огляду оригінали правовстановлюючих та інших документів, як це передбачено пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України. Зал судового засідання не є місцем для проведення такої звірки, а суддя не підміняти інспектора контролюючого органу, що адмініструє відповідний вид податку. Тому платнику податків за будь-яких обставин слід спершу надати всі необхідні документи та відомості про належні йому об`єкти оподаткування податком на майно контролюючому органу, і лише у випадку незгоди рішеннями суб`єкта владних повноважень, що прийняті за наслідками вивчення таких документів, звертатися до суду.

Підсумовуючи свої висновки суд вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідають критеріям, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, серед іншого прийняті обґрунтовано та в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений ПК України. Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

З огляду на висновок суду по суті позовних вимог понесені позивачем судові витрати відповідно до статті 139 КАС України покладаються на нього; відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, які могли б бути стягнені з позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.10.2020.

Суддя Москаль Р.М.