Справа № 500/663/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/663/20 пров. № А/857/8080/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі №500/663/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Чепенюк О. В.,

час ухвалення рішення 21.05.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 26.05.2020 року,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо зауважень до записів та відтисків печаток у його трудовій книжці та незарахування зазначених відповідачем періодів роботи до страхового стажу; зобов`язати відповідача зарахувати його періоди роботи до страхового стажу та врахувати при обчисленні пенсії, а саме: період навчання в Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року; період перебування на загальній системі оподаткування з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, з 12 вересня 2017 року по 11 листопада 2019 року; період перебування на спрощеній системі обліку та звітності з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2001 року, з 01 квітня 2003 року по 30 червня 2004 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та періоду здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що у довідці ДФС України від 28 листопада 2019 року №1724/6-5/19-00-54-04/30039 відсутні дані про суми чистого оподаткованого доходу, тому немає можливості визначити повний обсяг суми сплати страхових внесків, необхідних для зарахування позивачу стажу за період з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року. Щодо визнання протиправними дій щодо незарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року та, як наслідок, зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, то в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 27 грудня 2019 року були відсутні відомості про сплачені страхові внески за 2019 рік, тому відповідач не міг врахувати вказаний період до страхового стажу ОСОБА_1 . Також до страхового стажу позивача не підлягає зарахуванню період навчання в Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 не вказано дату видачі атестату. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33).

Згідно з розпискою-повідомленням разом із заявою про призначення пенсії позивач подав: паспорт; трудову книжку; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; військовий квиток; довідку з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за 1988-1990, 1990-1994 роки (а.с.35).

Розглянувши заяву позивача від 27 грудня 2019 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 28 грудня 2019 року № 2167/03-16 повідомило позивача, що згідно з представленими ним документами страховий стаж становить 16 років 11 місяців 2 дні. Даний стаж буде враховано у розрахунок пенсії за умови належного ведення записів у трудовій книжці та чітких відображень печаток. До страхового стажу не зараховано наступні періоди: навчання з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року, оскільки у трудовій книжці не вказано дату видачі атестату; періоди ведення підприємницької діяльності згідно з обраною загальною системою оподаткування з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, оскільки відповідно до довідки №12287/05-03 від 19 грудня 2019 року надати інформацію про сплату страхових внесків немає можливості. Після подання уточнюючої довідки з навчального закладу, період навчання буде зарахований до страхового стажу (а.с.8).

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , наданого відповідачем, вбачається, що період навчання з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року не зарахований до страхового стажу. За період з 01 липня 1993 року по 31 грудня 2018 року є відомості про зарахування стажу з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2001 року та з 01 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність та перебував на спрощеній системі оподаткування, та період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність та перебував на загальній системі оподаткування та є відомості у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків за період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року (а.с.34, 36).

Разом з тим, ОСОБА_1 вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зарахувало до страхового стажу:

- період навчання в Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року;

- період перебування на загальній системі оподаткування з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, з 12 вересня 2017 року по 11 листопада 2019 року;

-період перебування на спрощеній системі обліку та звітності з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2001 року, з 01 квітня 2003 року по 30 червня 2004 року, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо незарахування до страхового стажу вищевказаних періодів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню період його навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року, оскільки на підтвердження навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 позивачем надано атестат, а в період з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року позивач здійснював підприємницьку діяльність та сплачував страхові внески, що підтверджується даними Книг обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим дії відповідача щодо незарахування вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 є протиправними, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язане зарахувати до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року. Щодо періоду з 03 червня 1993 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, то такі не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки відсутні відомості про сплату ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди. Крім того, період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2000 року зарахований до страхового стажу, що підтверджується відповідним розрахунком відповідача, тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловіки набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 24 цього ж Закону періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Правовими нормами, що діяли до 01 січня 2004 року, зокрема ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; <…>

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі <…>.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання та здійснення підприємницької діяльності і визначив для цього певні умови та порядок.

Щодо підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.62 Закону «Про пенсійне забезпечення» постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до п.8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Пп.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) передбачає, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Таким чином, період навчання у професійно-технічному училищі підлягає зарахуванню до страхового стажу у випадку підтвердження такого навчання дипломом, посвідченням, свідоцтвом, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно з п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29 липня 1993 року для студентів, <…>, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Відповідно до п.2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв`язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.

Згідно з пп.«б», «в» п.2.19 цієї ж Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 , дата видачі 17 серпня 1978 року, є записи №1 та №2 про навчання у Кам`янець-Подільському професійно-технічному училищі №5 у період з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року. Поряд із записом №1 є посилання на атестат №6760 (а.с.3).

Матеріалами справи стверджується, що запис про навчання є першим записом у трудовій книжці, що дає підстави для висновку, що позивач, будучи студентом, не мав трудової книжки, тому такі записи були зроблені за першим місцем роботи.

На підтвердження навчання в Кам`янець-Подільському професійно-технічному училищі №5 ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи копію атестата №6760, виданого 25 липня 1978 року та в якому зазначено період навчання позивача у професійно-технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року (а.с.7).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період навчання ОСОБА_1 у Кам`янець-Подільському професійно-технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року підлягає зарахуванню до його страхового стажу, тому дії відповідача щодо незарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача є протиправними.

Доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає безпідставними, і такі спростовуються наведеними вище мотивами.

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його перебування на загальній системі оподаткування з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, з 12 вересня 2017 року по 11 листопада 2019 року та періодів перебування на спрощеній системі обліку та звітності з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2001 року, з 01 квітня 2003 року по 30 червня 2004 року, то колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01 квітня 2000 по 31 грудня 2001 року, з 01 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року (підприємець/спрощена система оподаткування), з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2018 року (підприємець/загальна система оподаткування/сплата внесків), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для повторного його зарахування.

Таким чином, спірними залишаються періоди перебування позивача на загальній системі оподаткування з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 березня 2003 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року, а також період перебування на спрощеній системі обліку та звітності з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року.

Відомості про перебування ОСОБА_1 на загальній та спрощеній системі оподаткування та відповідні періоди підтверджуються довідкою Головного управління ДПС у Тернопільській області від 28 листопада 2019 року № 1724/6-5/19-00-54-04/30039 (а.с.10).

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців станом на 31 березня 2020 року наявні відомості про реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 :

- дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 21 жовтня 1992 року, відомості відсутні,

- дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем 10 січня 2017 року, припинено, власне рішення;

- дані про реєстраційні дії: включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про його державну реєстрацію, вважається недійсним, 31 серпня 2012 року; включення відомостей про фізичну особу-підприємця 10 січня 2017 року; внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності, 10 січня 2017 року; державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням, 10 січня 2017 року. У подальшому проведено заново державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 12 вересня 2017 року (а.с.19-24).

Враховуючи вказане вище, матеріали справи у повній мірі підтверджують факт того, що ОСОБА_1 у період з 03 червня 1993 року по 10 січня 2017 року та з 12 вересня 2017 року по 11 листопада 2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Пп.1 п.3-1 розділу XV Перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до пп.2 п.2.1 розділу П Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на вказане до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків; з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) є обов`язковим відповідно до п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Згідно з ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. <…> На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

П.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.40 цього Закону заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

П.1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04 червня 1998 року, передбачав, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з п.5 цього Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Відповідно до п.6-7 цього Положення уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з системного аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Крім того, згідно з п.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N5-5 від 10 червня 1994 року, яка була чинною у спірний період, усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток N 1).

Відповідно до п.18 Інструкції N5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

П.2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06 вересня 1996 року -1, яка була чинною у спірний період, платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Згідно з п.2.9 Інструкції від 06 вересня 1996 року N11-1 платники, перелічені в пп.2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Враховуючи вищевказані положення нормативно- правових актів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у період з 1993 по 01 липня 2000 року на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Таким чином, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків, у ньому є лише дані про сплату єдиного внеску позивачем за період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2019 року (а.с 66); відомості про сплату позивачем страхових внесків, єдиного внеску за спірні періоди з 03 червня 1993 року по 31 березня 2000 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року відсутні.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2019 року №12287/05-03, виданої ОСОБА_1 , у відповідача є відомості про сплату позивачем страхових внесків за період з 1996 по 2000 рік (а.с. 9).

До Книги обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, по ОСОБА_1 , яка надана відповідачем на вимогу суду першої інстанції, внесено такі відомості:

за 1996 рік: борг на 01 січня 1996 року- 0,00 грн, дохід 2139,60 грн, належало перерахувати страхових внесків 648,02 грн, перераховано 150,00 грн, борг 498,02 грн,

за 1997 рік: борг на 01 січня 1997 року - 498,02 грн, дохід 1481,20 грн, належало перерахувати страхових внесків 497,69 грн, перераховано 200,00 грн, борг 795,71 грн,

за 1998 рік: борг на 01 січня 1998 року - 795,71 грн, дохід 668,91 грн, належало перерахувати страхових внесків 214,05 грн, перераховано 931,71 грн, борг 78,05 грн,

за 1999 рік: борг на 01 січня 1999 року 78,05 грн, дохід 1019,98 грн, належало перерахувати страхових внесків 326,39 грн, перераховано 340,85 грн, борг 63,59 грн,

за 2000 рік: борг на 01 січня 2000 року 63,59 грн, дохід 290,60 грн, належало перерахувати страхових внесків 92,99 грн, перераховано 156,90 грн, переплата станом на 31 грудня 2000 року - 0,32 грн (а.с.46-65).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2019 року №12287/05-03 дані про сплату позивачем страхових внесків у Книгах обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, за 2001-2003 роки відсутні.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на систему оподаткування, яку обрав позивач у спірні періоди, зарахування страхового (трудового стажу) було можливим виключно за умови сплати страхових внесків (єдиного соціального внеску).

Як встановлено судом, сплата позивачем страхових внесків за період з 01 січня 1996 року по 31 грудня 2000 року підтверджується даними Книг обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо періоду з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2000 року, то такий відповідачем зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджується відповідним розрахунком з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (а.с.34), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в цій частині.

Крім того, до стажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року, оскільки за цей період позивачем сплачено страхові внески (єдиний соціальний внесок), що підтверджується даними з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків за цей період (а.с.66).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зарахувати у страховий стаж період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 03 червня 1993 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року не є можливим, оскільки у матеріалах справи відсутні й позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт сплати ним страхових внесків за вказані періоди.

Таким чином, оскільки за період з 03 червня 1993 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року відсутні відомості про сплату ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України та відсутні будь-які інші документи, відповідно до яких можна зарахувати періоди здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу (спеціальний торговий патент, або свідоцтво про сплату єдиного податку, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про сплату страхових внесків), тому підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі статус підприємця та перебування позивача на загальній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню період його навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року, оскільки на підтвердження навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 позивачем надано атестат, а в період з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року позивач здійснював підприємницьку діяльність та сплачував страхові внески, що підтверджується даними Книг обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим дії відповідача щодо незарахування вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 є протиправними, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язане зарахувати до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01 вересня 1976 року по 25 липня 1978 року та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1996 року по 31 березня 2000 року та з 01 січня 2019 року по 11 листопада 2019 року. Щодо періоду з 03 червня 1993 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 січня 2003 року по 31 березня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 липня 2004 року по 11 січня 2017 року, то такі не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки відсутні належні та допустимі докази про сплату ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди. Крім того, період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 квітня 2000 року по 31 грудня 2000 року зарахований відповідачем до страхового стажу, що підтверджується відповідним розрахунком відповідача, тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі №500/663/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.