Справа № 200/7353/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 р. Справа№200/7353/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

06.08.2020 ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Маріупольської міської ради Донецької області (юридична адреса: пр.-т. Миру, буд. 70, м. Маріуполь, 87500; ) про:

- визнання бездіяльності Маріупольської міської ради щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858) у АДРЕСА_2 , площею 0,0800 га та передачі земельної ділянки у власність протиправною;

- зобов`язання Маріупольську міську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858) у АДРЕСА_2 , площею 0,0800 га та передати земельну ділянку у власність позивачу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2020 відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

26.08.2020 надійшло клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 31.08.2020 клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення.

24.09.2020 надійшов відзив на адміністративний позов, за змістом якого відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №200/8823/19-а, зокрема, зобов`язано Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та надати висновок про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду. 10.03.2020 вказане судове рішення виконано Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, а 17.04.2020 погоджений проект землеустрою направлений позивачем до ЦНАП Маріупольської міської ради для передачі його на затвердження до Маріупольської міської ради та прийняття відповідного рішення про надання земельної ділянки у власність. Втім, як вказує позивач, зазначене рішення відповідачем прийнято не було. Позивач вказує, що оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено у встановленому законом порядку та враховуючи те, що вказаний проект має позитивний висновок щодо землевпорядної документації, законних підстав для неприйняття рішення щодо відведення позивачу спірної земельної ділянки у відповідача не було.

Заперечуючи проти позову відповідач наголошував на гарантуванні місцевого самоврядування, правах територіальної громади. Зазначив, що Маріупольською міською радою підготовлено та винесено на засідання сесії, що відбулося 25.06.2020, проект рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_1 , однак за результатами розгляду якого він не був прийнятий у зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів. У відзиві відповідач вказує, що позивач не позбавлений права на повторне звернення із заявою про затвердження проекту землеустрою для передачі земельної ділянки у власність. Вказує, що неприйняття відповідного рішення не є допущенням бездіяльності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.01.2019 ОСОБА_1 відповідно до договору на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.01.2019 замовив ФОП ОСОБА_3 виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , було подано на погодження до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради.

За результатами розгляду вказаного проекту, відповідач 03.05.2019 прийняв висновок №06-03-07/11175-05 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому повідомив, що земельна ділянка розміщується в зоні дії планувальних обмежень та у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою положень вимог законів та містобудівній документації, в частині п. 6.3.6, п.6.3.17, п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь, погодження проекту землеустрою не визнав за можливим.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №200/8823/19-а визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 №06-03-07/11175-05 та зобов`язано Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та надати висновок про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У вказаній частині щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради 10.03.2020 надано висновок №06-03-07/3904-05 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 .

24.04.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано висновок №4583/88-19 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,08га.

Листом від 29.07.2020 №17-20921-09 Виконавчий комітет Маріупольської міської ради повідомив адвоката ОСОБА_4 , який здійснював представництво інтересів позивача, про те, що 25.06.2020 на сесії Маріупольської міської ради розглянуто питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 , проте рішення радою прийнято не було.

Наведені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією порядку денного сесії Маріупольської міської ради VІІ скликання від 25.06.2020.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення з питання відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858) у АДРЕСА_2 , площею 0,0800 га та передачі земельної ділянки у власність позивачу останній звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України) та Законом України Про землеустрій.

За змістом положень статті 122 ЗК України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частинами 8, 9 цієї статті передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно з підпунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду проекту землеустрою вмотивованого рішення про його затвердження або відмову у такому затвердженні. При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Отже, отримавши наданий позивачем проект землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідач, згідно зі статтею 118 ЗК України, повинен був у двотижневий строк затвердити поданий проект землеустрою або прийняти рішення про відмову у його затвердженні.

Натомість, відповідач за результатами розгляду поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не прийняв жодного з рішень, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Документальних доказів прийняття одного із рішень, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його затвердженні), відповідачем до суду не надано.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка полягала в неприйнятті в межах повноважень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, рішення за результатами розгляду вказаного питання, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

З огляду на викладене, враховуючи правові приписи законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення суб`єкта владних повноважень має бути відновлено шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатом розгляду наданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 0,0800 га та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 0,0800 га та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Маріупольської міської ради Донецької області (юридична адреса: пр.-т. Миру, буд. 70, м. Маріуполь, 87500; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольської міської ради щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0800 га гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольську міську раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0858), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площа 0,0800 га гр. ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12.10.2020.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна