Справа № 380/8240/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/8240/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

09 жовтня 2020 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, із вимогами:

-«визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо грубого порушення строків надання відповіді на запит від 08.09.2020 року, відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

-визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №1.380.2019.002729 із грубим порушенням ст.129-1 Конституції України;

-зобов`язати посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області негайно виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі №1.380.2019.002729, сформувати комісію, призначити дату, час обстеження та завчасно письмово викликати ОСОБА_1 для проведення обстеження».

Згідно ч.8 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до вимог ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви у тому числі з`ясовує, чи:

-відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

-позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

-немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши позовну заяву, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.3 ст.161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Загалом, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору на сьогодні визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (із відповідними змінами і доповненнями).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102,00 грн.

Як встановлено, у даному позові позивачем заявлено фактично одну самостійну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо грубого порушення строків надання відповіді на запит від 08.09.2020 року, відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Таким чином, за подання до суду даного позову немайнового характеру позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Проте, на підтвердження сплати судового збору позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви платіжного документа про сплату судового збору.

При цьому, одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, з тих підстав, що позивач на даний час не має роботи та перебуває на обліку в міському центрі зайнятості як безробітний.

В обґрунтування клопотання позивач, посилаючись на відомості ГУ ДПС у Львівській області, Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту про отримані виплати за періоди з серпня 2019 року по січень 2020 року (довідка від 18.02.2020 року №662), з лютого 2020 року по липень 2020 року (довідка від 12.08.2020 року №1322), Львівського міського центру зайнятості (довідка від 03.07.2020 року №1269, довідка від 03.07.2020 року №1271), зазначив, що його майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір, оскільки за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року отримав дохід у сумі 1400,00 грн. (сума утриманого податку 252,00 грн.); з серпня 2019 року по січень 2020 року ОСОБА_1 отримав державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 1989,60 грн., а з лютого 2020 року по липень 2020 року - у загальному розмірі 2519,90 грн.; за періоди з 12.09.2017 року по 12.09.2019 року, з 03.10.2019 року по 31.05.2020 року позивач не отримував доходів.

Суддя, вирішуючи вказане клопотання, керується таким.

Питання про зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат регулюється статтею 133 КАС України.

Так, положеннями частини 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з ч.2 ст.132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч.1 ст.8 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон України №3674-VI) встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1)розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2)позивачами є: а)військовослужбовці; б)батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в)одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г)члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ)особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3)предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України №3674-VI, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, положеннями ч.1 ст.8 Закону України №3674-VI визначено чіткий перелік умов, за наявності яких позивача може бути звільнено від сплати судового збору.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або ускладнення у здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 72-77 КАС України покладаються на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Тобто, для вирішення суддею питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору останньому слід довести, що він фінансово неспроможний сплатити судовий збір через відсутність інших видів доходів.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання ОСОБА_1 , суддя повинен пересвідчитися, що позивач дійсно фінансово неспроможний сплатити судовий збір на час звернення до суду (2020 рік), - тобто, що у нього відсутні достатні доходи за 2019 рік та за три квартали 2020 року.

Суд пропонує позивачу подати до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо отримуваних інших доходів за три квартали 2020 роки для з`ясування майнового стану позивача та вирішення питання звільнення від сплати судового збору; актуальні довідки (станом на день звернення до суду із позовом - жовтень 2020 року) про отримані доходи, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу по безробіттю, позаяк у матеріалах позовної заяви наявні довідки лише станом на травень та липень 2020 року.

Загалом, клопотання позивача не містить достатніх обґрунтувань про неможливість сплати судового збору і таке не підтверджено жодними доказами (зокрема, не надано суду довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідки з банків про рух готівкових коштів на таких рахунках, доказів відсутності на них коштів, довідки про склад сім`ї позивача тощо).

При цьому, доказів наявності у позивача статусу особи, визначеної у ст.8 Закону України №3674-VI або існування будь-яких інших передбачених законодавством підстав для звільнення від сплати судового збору позивачем суду не надано.

Щодо відсутності обмеження права позивача на доступ до правосуддя суддя відзначає наступне.

Так, ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («GeorgeІ and Georgeta Stoicescu v. Romania», заява №9718/03 від 26.07.201 Г).

При цьому, суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, оскільки право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», «Ейрі проти Ірландії»).

Враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, суд не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду, а положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., рішення суду у справі «Ейрі проти Ірландії», цитоване вище, там само, п.25-26) (п.59).

Отже, згідно з практикою Європейського Суду, компетенцією внутрішніх державних органів є визначення найбільш доцільних способів регулювання доступу до правосуддя та ЄС не оцінює фактів, що зумовили прийняття судами саме цього, а не іншого рішення. Вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, суддя зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950 року), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя NR (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Одночасно, суддя звертає увагу на те, що відповідно до статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й громадян.

Тому, задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору з неналежних підстав або з підстав, що не підтвердженні доказами, поставить заявника у привілейоване становище перед іншими учасниками судового процесу, що, на переконання суду, з урахуванням приписів статті 129 Конституції України, є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Таким чином, відсутність відповідного платіжного документа про сплату судового збору свідчить про неналежне виконання позивачем вимог КАС України при зверненні до суду з означеним позовом.

Тож, за подання до суду позову, що містить вимогу немайнового характеру позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірах, що передбачені частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та у кореспонденції із положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Залізничному районі м.Львів/Залізничний/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007594; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача UA4013003; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу: «судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Львівський окружний адміністративний суд, код ЄДРПОУ (суду, де розглядається справа). Крім того, слід зауважити, що інформація щодо реквізитів сплати судового збору за подання позовних заяв до Львівського окружного адміністративного суду є загальнодоступною та оприлюднена на офіційних веб-сайтах Львівського окружного адміністративного суду і «Судова влада України».

Суд зазначає, що у даній справі предметом спору є, окрім іншого, правомірність бездіяльності відповідача під час виконання рішення суду. При цьому, вказана бездіяльність, як встановлено з матеріалів позову, стосується невиконання саме Ожидівською сільською радою Буського району Львівської області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року в справі №1.380.2019.002729.

Відтак, спірні правовідносини виникли, у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року в справі №1.380.2019.002729, що набрало законної сили.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві та в своїх позовних вимогах безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення даного позову є, зокрема, невиконання відповідачем рішення суду.

Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту визнання протиправною бездіяльності відповідача під час виконання рішення суду по суті є способом виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.002729.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вищевказані висновки узгоджуються з висновками постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви підлягають усуненню, шляхом уточнення позовних вимог, а саме: позивачу слід чітко розмежувати чи має місце новий спір (який саме, чим зумовлений і коли виник) чи позивачем подається заява (не позовна заява) в порядку ст.383 КАС України щодо протиправної бездіяльності відповідача на виконання вказаного рішення суду у справі №1.380.2019.002729.

На усунення таких недоліків позивачу слід подати відповідно позовну заяву або заяву в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, суддя вважає, що вищенаведене унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження у справі, а тому позовну заяву належить залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.133, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій.

Надати позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали - п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Сасевич О.М.