Справа № 640/19688/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року

у справі №640/19688/19 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд»

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (правонаступник Головне управління Державної податкової служби у місті Києві)

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" (надалі - позивач, ТОВ "Грінвуд") з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно визначено суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, виходячи з того, що господарські операції із контрагентами ТОВ "Трейдер Вікторі" та ПП "Даріон Ініціатива" підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ "Грінвуд" дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що по-перше, керівниками ТОВ "Трейдер Вікторі" та ПП "Даріон Ініціатива" заперечується їх участь у створенні та господарській діяльності даних підприємств, по-друге, що у договорі від 03.11.2016 року №Р-00252, а саме: у реквізитах ТОВ "Трейдер Вікторі" значиться номер рахунку підприємства, відкритого в ПАТ "ПУМБ" за № НОМЕР_1 , який був відкритий згідно відомостей банківської установи лише 22.11.2013 року, в той час як договір було нібито підписано 03.11.2011 року, що само по собі говорить про те, що він укладений виключно для здійснення вигляду господарської операції та очевидно є підробленим.

Крім того, Головним управлінням Державної податковою служби у місті Києві заявлене клопотання, в якому останній просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537.

Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та надав суду апеляційної інстанції на огляд оригінали газет та журналів.

Представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі у повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні колегією суддів поставлено на обговорення питання, щодо наявності в матеріалах справи другої аналогічної за змістом апеляційної скарги за підписом представника відповідача, останній зазначив, що ним друга апеляційну скаргу подано помилково.

Колегією суддів порадившись на місці вирішено, що друга апеляційна скарга не підлягає розгляду, оскільки подана помилково.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» при визначені по взаємовідносинах з ТОВ "Трейдер Вікторі" та ПП "Даріон Ініціатива" за березень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік, 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням в декларації з податку на прибуток підприємства.

За результатами якої складено акт від 13 червня 2019 року №349/26-15-14-01-06/31023578 (надалі - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення позивача:

- п. 44.1 п. 44.2 ст.44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст.134, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами і доповненнями, п.6 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. зa № 27/4248, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, п.1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за N 168/704, в результаті чого занижено суму податку на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 140760 грн., в тому числі по періодам: за 2016 рік на суму 62764 грн. та за 2017 рік на суму 77995 грн;

- п. 44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами і доповненнями, Закону України від 16.07.1999 за № 996-XIY «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями, п.1.2 ст.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 156400 грн., в т.ч. по періодам: за листопад 2016 року на суму 69738 грн. та за березень 2017 року на суму 86662 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 липня 2019 року:

- №0106, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 175950,00 грн, в тому числі за основним платежем - 140760,00 грн, за штрафними санкціями - 35190 грн;

- №0106, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 195500 грн, в тому числі за основним платежем - 156400 грн., за штрафними санкціями - 39100 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що придбання позивачем у ТОВ "Трейдер Вікторі" та ПП "Даріон Ініціатива" послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Згідно з пунктом 5 Положення дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пункти 5 - 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, визначають, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України. Обов`язковою умовою виникнення у платника права на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів.

За правилами підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Отже, формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презумується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає принципу превалювання сутності над формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Слід враховувати, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та визначення оподатковуваного прибутку, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Водночас, кожна з наведених вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ "Трейдер Вікторі" (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір про надання послуг №Р-00252 від 03 листопада 2016 року (надалі - Договір №Р-00252).

У відповідності до п. 1.1 - 2.1 Договору №Р-00252 замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за плату надати Замовникові послуги з розміщення рекламних матеріалів Замовника в друкованих засобах масової інформації, в мережі Інтернет, розміщенню банерів Замовника та інші послуги, в обсягах та на умовах, передбачених цим і Договором та додатками до нього. На підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт приймання-передачі наданих послуг. Виконавець бере на себе наступні обов`язки: знайомити Замовника за його вимогою з ходом надання послуг; виконувати послуги відповідно до додатків до цього Договору, що є його невід`ємною частиною; своєчасно виконувати зобов`язання згідно умов цього Договору; надати компенсацію Замовнику у випадку неналежного виконання послуг відповідно до умов Договору. Права Виконавця: Вимагати від Замовника виконання його обов`язків за цим Договором; Припинити надання послуг у випадку несвоєчасної сплати Замовником вартості послуг до моменту повної сплати Замовником заборгованості.

В підтвердження виконання умов Договору №Р-00252 позивачем надано наступні документи: Додатки №1 - 14 до Договору №Р-00252, які складені 03 листопада 2016 року, з затвердженням макетів (реклама); Акти наданих послуг: №ОУ-0048 від 17 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 34928,00 грн послуги по розміщенню реклами в газеті «Добрий господар», №ОУ-0049 від 17 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 42588,00 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лиза", №ОУ-0050 від 17 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 21018,00 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Бабушкин компот", №ОУ-0051 від 17 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 23800,00 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Диетика", №ОУ-0052 від 18 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 28600 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лиза", №ОУ-0053 від 22 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 36804 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Твоё здоровье", №ОУ-0054 від 23 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 25860 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Хозяин", №ОУ-0055 від 24 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 28040 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Експрес", №ОУ-0056 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 27120 грн послуги по розміщенню реклами у газеті "Газета по-українськи", №ОУ-0057 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 17904 грн послуги по розміщенню реклами у газеті "Пенсійний кур`єр", №ОУ-0058 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 42588 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лиза", №ОУ-0059 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 40612 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Люблю готовить", №ОУ-0060 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 24966 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лабиринт кроссвордов", №ОУ-0061 від 25 листопада 2016 року на загальну суму з ПДВ 23600 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Моя история"; Довідка по списанню коштів з рахунку позивача надана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій зазначено, що позивачем в період з 26.01.2017 року по 09.02.2017 року перераховано на користь ТОВ "Трейдер Вікторі" кошти за надані послуги в розмірі 286662,00 грн. (23800,00 грн, 34928,00 грн, 28600 грн, 21018,00 грн, 42588,00 грн, 17904 грн, 28040 грн, 36804 грн, 27120 грн, 25860 грн) та копії з газет та журналів, у яких розміщено рекламу: у газеті "Експрес" (№86 (8946) та №90 (8969) за 2016 рік), у журналі "Лиза" (№46. №47 та №48 за 2016 рік), у журналі "Люблю готовить" (№13 за 2016 рік), у журналі "Бабушкин компот" (№13 за 2016 рік), у газеті "Газета по-українськи" (№89 (1945), №91 (1947), №93 (1949) та №95 (1951) за 2016 рік), у газеті "Добрий господар" (№21 (312) та №22 (313) за 2016 рік), у газеті "Пенсійний кур`єр" (№45 (703) та №46 (704) за 2016 рік), у журналі "Лабиринт кроссвордов" (№13 за 2016 рік), у журналі "Диетика" (№12 за 2016 рік), у газеті "Хозяин" (№44 (1100); №45 (1101) та №46 (1102) за листопад 2016 року), у журналі "Моя история" (№25 за листопад 2016 року) та у журналі "Твоё здоровье" (№12 за листопад 2016 року) (стор. 90-118, 119,120, 121-166 том І); податкові накладні: № 164 від 25 листопада 2016 року, № 9 від 25 листопада 2016 року, № 161 від 25 листопада 2016 року, № 162 від 25 листопада 2016 року, № 163 від 25 листопада 2016 року, № 165 від 25 листопада 2016 року, № 141 від 24 листопада 2016 року, № 124 від 23 листопада 2016 року, № 113 від 22 листопада 2016 року, № 96 від 18 листопада 2016 року, № 75 від 17 листопада 2016 року, № 76 від 17 листопада 2016 року, № 77 від 17 листопада 2016 року, № 79 від 17 листопада 2016 року.

Для з`ясування всіх обставин справи, колегією суддів витребувано у позивача оригінали газет та журналів, в яких було розміщено оголошення (рекламні макети), на виконання вимог суду апеляційної інстанції представником позивача надано витребувані газети (журнали).

Колегією суддів досліджено оригінали газет та журналів та встановлено, що в них дійсно розміщено рекламу, яка визначена у Додатках до Договору, зокрема: у газеті "Експрес":№86 (8946) 10-17.11.2016 року (стор. 8 газети) та №90 (8969) 24.11-1.12.2016 року (стор. 17 газети), а отже позивачем підтверджено отримання послуг по вищезазначеному договору.

Так, апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу, що у договорі від 03.11.2016 року №Р-00252, а саме: у реквізитах ТОВ "Трейдер Вікторі" значиться номер рахунку підприємства, відкритого в ПАТ "ПУМБ" за № НОМЕР_1 , який був відкритий згідно відомостей банківської установи лише 22.11.2013 року, в той час як договір було ніби - то підписано 03.11.2011 року, що само по собі говорить про те, що він укладений виключно для здійснення вигляду господарської операції та очевидно є підробленим.

Відповідно до пункту 1.13 розділу І Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України від 12 листопада 2013 року №492, Банк зобов`язаний у встановленому законодавством України порядку надіслати повідомлення до відповідного контролюючого органу про відкриття або закриття поточного/вкладного (депозитного) рахунку клієнта.

Банк має право проводити видаткові операції за рахунком клієнта, який відповідно до законодавства України зобов`язаний сплачувати податки і збори, провадить незалежну професійну діяльність, починаючи з дати отримання банком повідомлення контролюючого органу про взяття рахунку на облік у контролюючих органах або з дати, визначеної як дата взяття на облік у контролюючому органі за мовчазною згодою згідно з абзацом 2 пункту 69.3 статті 69 Податкового кодексу України.

Згідно пунктів 69.1, 69.2 статті 69 Податкового кодексу України, банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах) здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" чи інформації з цього реєстру, отриманої банком відповідно до закону, із зазначенням даних про взяття на облік в контролюючих органах як платника податків.

Банки та інші фінансові установи зобов`язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків-юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, у день відкриття/закриття рахунка.

Таким чином, Банк надає інформацію клієнту про реквізити рахунку тільки після відкриття рахунку в автоматизованій банківській системі на підставі отриманих від клієнта документів для відкриття рахунку та проведення ідентифікації та верифікації клієнта. При цьому, видаткові операції по рахунку клієнта здійснюються тільки після повідомлення Банком контролюючого органу.

В судовому засіданні представником позивача надано пояснення, в яких зазначив, що первісний договір та додатки було підписано без реквізитів, проте, в подальшому, за наполяганням директора позивача, було внесено реквізити контрагента.

Колегією суддів досліджено Додатки №1 - 14 до Договору №Р-00252, які складені 03 листопада 2016 року, в них відсутні банківські реквізити ТОВ "Трейдер Вікторі", а отже твердження представника позивача знайшли підтвердження того, що сторонами були внесенні дані реквізити вже після підписання Договору.

Апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували оплату отриманих послуг, колегія суддів відхиляє дані твердження, оскільки в матеріалах справи міститься Довідка по списанню коштів з рахунку позивача, надана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій зазначено, що позивачем в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року сплачено на користь ТОВ "Трейдер Вікторі" послуги на загальну суму 286662,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від ТОВ "Трейдер Вікторі" послуг (розміщення реклами в газетах та журналах).

Крім того, між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ПП "Даріон Ініціатива" (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір про надання послуг №Р-00095 від 01 березня 2017 року (надалі - Договір №Р-00095) (стор. 167 - 169 том І).

У відповідності до п. 1.1 - 2.1 Договору №Р-00095 замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за плату надати Замовникові послуги з розміщення рекламних матеріалів Замовника в друкованих засобах масової інформації та інші послуги, в обсягах та на умовах, передбачених цим і Договором та додатками до нього. На підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт приймання-передачі наданих послуг. Виконавець бере на себе наступні обов`язки: знайомити Замовника за його вимогою з ходом надання послуг; виконувати послуги відповідно до додатків до цього Договору, що є його невід`ємною частиною; своєчасно виконувати зобов`язання згідно умов цього Договору; надати компенсацію Замовнику у випадку неналежного виконання послуг відповідно до умов Договору. Права Виконавця: Вимагати від Замовника виконання його обов`язків за цим Договором; Припинити надання послуг у випадку несвоєчасної сплати Замовником вартості послуг до моменту повної сплати Замовником заборгованості.

В підтвердження виконання умов Договору №Р-00095 позивачем надано суду наступні документи: Додатки №1 - 12 до Договору №Р-00095, які складені 01 березня 2017 року, з затвердженням макетів (реклама); Акти наданих послуг: №ОУ-00016 від 09 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 86460 грн послуги по розміщенню реклами в журналі «Теленеделя», №ОУ-00017 від 09 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 32420 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Телескоп", №ОУ-00018 від 09 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 6792 грн послуги по розміщенню реклами у газеті "Газета по-українськи", №ОУ-00019 від 10 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 67500 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лиза", №ОУ-00020 від 14 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 43652 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Диетика", №ОУ-00021 від 14 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 34952 грн послуги по розміщенню реклами у газеті "Добрий господар", №ОУ-00022 від 15 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 86460 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Теленеделя", №ОУ-00023 від 15 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 32420 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Телескоп", №ОУ-00024 від 17 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 40618 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Люблю готовить", №ОУ-00025 від 17 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 21072 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Бабушкин компот", №ОУ-00026 від 17 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 25032 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лабиринт кроссвордов", №ОУ-00027 від 17 березня 2017 року на загальну суму з ПДВ 42594 грн послуги по розміщенню реклами у журналі "Лиза"; Довідка по списанню коштів з рахунку позивача надана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій зазначено, що позивачем в період з 28.03.2017 року по 31.03.2017 року перераховано на користь ПП "Даріон Ініціатива" кошти за надані послуги в розмірі 519972 грн. (6792 грн, 32420 грн, 21072 грн, 40618 грн, 32420 грн, 34952 грн, 67500 грн, 86460 грн, 43652 грн, 86460 грн, 67500 грн, 67626,00 грн); та копії з газет та журналів, у яких розміщено рекламу: у журналі "Лабиринт кроссвордов" (№04 за 2017 рік), у журналі "Бабушкин компот" (№04 за 2017 рік), у журналі "Люблю готовить" (№03 за березень 2017 року), у журналі "Телескоп" (№11 (1065)та №12 (1066) за 2017 рік), у журналі "Лиза" (№1 Іта №12 за 2017 рік), у журналі "Теленеделя" (№10 та №12 за 2017 рік), у газеті "Добрий господар" (№5 (320) та №6 (321) за 2017 рік), у газеті "Газета по-українськи" (№18 (1979) за 2017 рік) та у журналі "Диетика" (№4 за 2017 рік) (стор. 170-194, 195, 196, 197-225 том І).

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано доказів, які підтверджували оплату отриманих послуг, колегія суддів відхиляє дані твердження, оскільки в матеріалах справи міститься Довідка по списанню коштів з рахунку позивача надана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій зазначено, що позивачем в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року сплачено на користь ПП "Даріон Ініціатива" послуги на загальну суму 519972,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від ПП "Даріон Ініціатива" послуг по розміщенню реклами.

Для з`ясування всіх обставин справи, колегією суддів витребувано у позивача оригінали газет та журналів, в яких було розміщено оголошення (рекламні макети), на виконання вимог суду апеляційної інстанції представником позивача надано витребувані газети (журнали).

Колегією суддів досліджено оригінали газет та журналів та встановлено, що у них розміщено рекламу, яка визначена у Додатках до Договору, зокрема: у газеті "Газета по-українськи" №18 (1979) за березень 2017 рік (стор. 4 газети); у газеті "Добрий господар" №5 (320) за березень 2017 року (стор. 12, 19 газети), а отже позивачем підтверджено отримання послуг по вищезазначеному договору.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, остання звітність - декларація з податку на додану вартість за лютий 2017 року подана ПП "Даріон Ініціатива" до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві за підписом директора ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Декларацію з ПДВ за березень 2017 року, а також декларацію з податку на прибуток за 2017 рік підприємством не подано.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа № 826/6878/17 за позовом ПП "Даріон Ініціатива" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання електронних документів №27102016 від 27 жовтня 2016 року, неприйняття податкової звітності ПП "Даріон Ініціатива" з податку на додану вартість за березень 2017 року та розшифровки податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за березень 2017 року, які були доставлені до ДПС України 14 квітня 2017 року операційним днем та часом їх фактичного отримання відповідачем, оскільки вказана звітність складена у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а підстави для розірвання договору відсутні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року відмовлено ПП "Даріон Ініціатива" у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що контролюючим органом направлено ПП "Даріон Ініціатива" повідомлення про виникнення спірних питань, пов`язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді, в якому зазначено, що за результатом опрацювання зареєстрованих з 01 березня 2017 року по 27 березня 2017 року податкових накладних, виявлено спірні питання, пов`язані з автентичністю податкових документів в електронному вигляді, часом їх відправлення, а також коректністю ключової інформації, зважаючи на невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого товару зазначеної в зареєстрованих податкових накладних, а ПП "Даріон Ініціатива" не надано витребуваних документів (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80408136#).

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку твердження апелянта на те, що ПП "Даріон Ініціатива" не подавалися на реєстрацію податкові накладні не приймаються до уваги, оскільки, як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, контролюючий орган не приймав на реєстрацію податкові накладні даного контрагента.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору, згідно частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеним контрагентами, проте доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаним вище контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі №814/2202/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Щодо посилання контролюючого органу на наявність кримінального провадження порушеного відносно контрагентів позивача за статтею 205 Кримінального кодексу України та протокол допиту свідка, як керівника контрагента позивача про його непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності даного підприємства, також обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки відповідно до положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтями 73 та 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другої статті 74 якого визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Сам факт отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

В свою чергу, апелянтом не подано жодних доказів на підтвердження наявності кримінальних справ або рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено фіктивність контрагентів позивача, доказів щодо того, в рамках якої кримінальної справи та за чиєю вказівкою були відібрані вказані письмові пояснення у свідка, що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарюючого суб`єкта.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в судах (першої та апеляційної інстанції) контролюючим органом не надано відомості про рух кримінального провадження та наявність вироку суду щодо контрагентів позивача, а отже посилання виключно на пояснення свідка є безпідставним та необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року по справі №1640/2783/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву (запереченню) на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.