Справа № 344/5921/20
Суддя: Ковалюк І. П.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/5921/20
Провадження № 2-а/344/232/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Караїм Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Семчука М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Іроденко Юрія Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Іроденко Юрія Сергійовича, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 333002 від 02.04.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 127 КУпАП, та накладення штрафу у сумі 85,00 грн., а провадження по справі закрити.

Позов мотивовано тим, що постанова серії ДП18 № 333002 від 02.04.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 127 КУпАП, є незаконною з наступних підстав. 02 квітня 2020 року близько 17 год. позивач на власному велосипеді рухався з дотриманням правил дорожнього руху, по вул. Тисменицькій в м. Івано-Франківську. Коли він під`їхав до перехрестя вулиць Тисменицької та Тополиної горів зелений сигнал світлофора і він безперешкодно проїхав перехрестя. Після проїзду перехрестя він був безпідставно зупинений працівниками патрульної поліції, які їхали позаду. Інспектор 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції Іроденко Ю.С. повалив його на землю і сказав, що він порушив правила дорожнього руху і ніби то проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора. В подальшому ОСОБА_2 разом із іншим поліцейським заштовхали його в патрульну машину де застосували до нього фізичне насильство, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синців, і в патрульній машині йому сказали, що везуть у відділ поліції на вул. Бельведерську, але через декілька хвилин їзди по місту поліцейські передумали і привезли його назад на те місце звідки забрали. Жодні документів з цього приводу не складали і йому їх не вручали. Після того як він вийшов з патрульної машини, пройшовши декілька метрів йому стало погано і він викликав швидку медичну допомогу, якою був доставлений в Івано-Франківську обласну клінічну лікарню, де після надання першочергові медичної допомоги був направлений на амбулаторне лікування. З приводу неправомірних дій поліцейських він звернувся на урядом гарячу лінію, а 06.04.2020 року також в Департамент внутрішньої безпеки та Управління патрульної поліції в Івані Франтівській області.

Враховуючи наведене, позивач не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову ДП18 № 333002 від 02 квітня 2020 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи та відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

16.07.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що0 2.04.2020 року інспектор роти № 1 управління патрульної поліції в Івано- Франківській області ДПП, лейтенанта поліції Іроденка Юрія Сергійовича зі своїм напарником під час патрулювання на перехресті вулиць Тисменицька-Тополина, що у м. Івано-Франківську близько 17 год. 00 хв. помітив велосипед синього кольору, велосипедист якого здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора червоного кольору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 127 КУпАП, інспектором після розгляду адміністративної справи було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 333002 від 02.04.2020 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 85 грн. та оголошено її зміст. Позивач будучи велосипедистом, знав вимоги ПДР України, усвідомлюючи можливі наслідки своїх дій, проявивши неуважність на Ґрунті власної самовпевненості здійснив рух велосипедом в супереч вимогам п.п «е» 8.7.3 ПДР України , та інших нормативно-правових актів, що регулюють дорожній рух для забезпечення безпеки дорожнього руху. Також, зазначає, що у діях позивача наявна суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - а саме прямий умисел. Тобто позивач будучи водієм знаючи про те, що на перехресті увімкнено сигнал забороняючий рух, не вжив заходів до зупинки ТЗ на потенційно небезпечній ділянці дороги та у подальшому перетнув стоп-лінію на забороняючий червоний сигнал світлофора. При цьому за пунктом 8.10. передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1,1.2 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62: стоп , якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Враховуючи вищевказане, Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, а дії Інспектора законними. В задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

28.07.2020 року позивачем надано відповідь на відзив.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов з мотивів, викладених в ньому. При огляді відеозапису в судовому засіданні просив звернути увагу на те, що вони не містять факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, а тільки фіксацію складання поліцейським постанови.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

У силу вимог п. 11 частини першої ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, частиною другою ст.127 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція № 1395).

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною другою ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою ст. 122, частиною першою ст. 123, ст. 124-1, ст.ст. 125, 126, частинами першою, другою і третьою ст. 127, ст.ст. 128, 129, ст. 132-1, частинами шостою і одинадцятою ст. 133-1, частинами першою, другою і третьою ст. 140, частинами шостою, сьомою ст. 152-1 КУпАП.

При цьому, Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.7 Правил дорожнього руху визначено, що світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

Згідно пункту 8.7.3 «е» вказаних Правил сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КУпАП порушення правил дорожнього руху особами, які керують велосипедами, гужовим транспортом, і погоничами тварин, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 333002 від 02.04.2020 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом велосипедом синього кольору «Ардіс», 02.04.2020 о 17 год. 00 хв. по вул. Тисменицька - вул.Тополина проїхав на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е». Накладено адміністративне стягнення в розмірі 85 гривень.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до відеозапису, який наданий представником відповідача до відзиву, зафіксовано тільки факт винесення інспектором патрульної поліції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а не подія правопорушення.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Однак, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч.2 ст.77 КАСУ, відповідачами не представлено суду жодних належних доказів на підтвердження викладених поліцейським у постанові обставин та спростування заперечень у позові ОСОБА_1 проти цього та не представлено доказів, які підтверджують наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КУпАП, і які б дозволили вказати на достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, зокрема оскаржуваної постанови, у ній не міститься жодних посилань на будь-які інші фактичні дані, на підставі яких працівник поліції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КУпАП, зокрема пункті 7 цієї постанови «до постанови додаються…» вказано «матеріали справи» однак не вказано конкретно, які саме та не долучено їх копії до відзиву, тому суду не зрозуміло, як сторона відповідача могла б довести правомірність винесення постанови.

Таким чином, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч.2 ст.77 КАСУ, відповідачем не представлено суду жодних належних доказів на підтвердження викладених інспектором поліції у постанові обставин, зокрема не представлено належних та допустимих доказів порушення Правил дорожнього руху,а саме руху на заборонений (червоний) сигнал світлофора.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху,оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення,а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те,що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2ст.127 КУпАП, при цьому відповідачі, заперечивши проти задоволення позовних вимог, не представили суду жодних документів та матеріалів, які б могли бути визнані судом як докази вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, при цьому з урахуванням недоведеності вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, суд вважає за недоцільне піддавати правовому аналізу інші доводи позивача, котрі стосуються процесуальної сторони винесення спірної постанови.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», ч.1 ст.8, п.8 ч.1 ст.23, ст.30, ст.40 Закону України «Про національну поліцію», ч.2 ст.127, ч.1 ст.222, ст.251, ст.252, ст.280 КУпАП, ч.1 та ч.2 ст.77, ст. 90, ст. 159, п.2 ч.1 ст.241, ч.1-ч.2 ст.243, ст.244-246, п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Іроденко Юрія Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 333002 від 02.04.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 127 КУпАП, та провадження закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Ковалюк І.П.