Справа № 380/4165/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4165/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представник відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області.

Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду 29.05.2020 надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами :

- зобов`язати Голову Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області внести зміни до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 30 червня 2015 року №15/45 о/с дск про звільнення ОСОБА_1 з ОВС з підпункту «б» пункту 64 на підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС», про що повідомити Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до Голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою про внесення зміни до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 30 червня 2015 року №15/45 о/с дск про звільнення з ОВС з підпункту «б» пункту 64 на підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС». Вказує, що в задоволені даної заяви позивачу відмовлено, оскільки позивача звільнено з ОВС України з 30 червня 2015 року відповідно до підпункту «б» пункту 64 Положення, затвердженого Постановою КМ Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 через хворобу з постановкою на військовий облік. Вважає такі дій відповідача протиправними, оскільки на службу в ОВС був прийнятий в допризовному віці, як військовозобов`язаний на військовому обліку не перебував, жодного військового звання позивачу не присвоювалося, військового квитка чи тимчасового посвідчення військовозобов`язаного не видавалося. Відтак вважає, що у відповідності до п.8 ч.б ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» - виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які: не отримували до 40 - річного віку військово - облікової, або спорідненою з нею спеціальності. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача 23.07.2020 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позову заперечує повністю. Зазначає, що звільненню відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення (зі зняттям з військового обліку) підлягають особи які досягли граничного віку перебування в запасі встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вказує, що станом на 30 червня 2015 року ОСОБА_1 виповнилось 50 років 00 місяців 03 дні, а в редакції вказаного вище Закону (зі змінами від 11.06.2015 року) станом на 30 червня 2015 року, зокрема статтею 28 цього Закону передбачено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі - 60 років. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року витребувано докази.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:
ОСОБА_1 згідно з наказом ГУМВС від 30 червня 2015 року № 15/45дск о/с, звільнено з органів внутрішніх справ України з 30 червня 2015 року відповідно до підпункту «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) (через хворобу) (з постановкою на військовий облік).

26 вересня 2019 року до Голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України звернувся із заявою ОСОБА_1 щодо внесення змін до наказу про звільнення з органів внутрішніх справ у частині зміни пункту та статті, а саме зміни до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 30 червня 2015 року №15/45 о/с дек про звільнення з ОВС з підпункту «б» пункту 64 на підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС» (а.с.10).

В задоволені даної заяви відповідачем відмовлено листом від 22.10.2019 №П-375/13-2019, мотивуючи дану відмову тим, що звільненню відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення (зі зняттям з військового обліку) підлягають особи які досягли граничного віку перебування в запасі встановленого ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» станом на 30 червня 2015 року Вам виповнилося 50 років 00 місяців 03 дні, а в редакції вказаного вище закону вік перебування військово зобов`язаних у запасі - 60 років.» (а.с.11).

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституцій України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 2232-ХІІ), у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в районних (міських) військових комісаріатах та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби, а також військовозобов`язані-жінки.

Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії (крім військовозобов`язаних-жінок).

Окрім того, згідно редакції ст. 28 Закону України № 2232-ХІІ (станом на день звільнення позивача) та на теперішній час, запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 60 років.

Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

По-друге, згідно п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України № 2232-ХІІ, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

Судом встановлено, що станом на 30.06.2015 (досягнення позивачем 50 років) чинне законодавство України передбачало граничний вік перебування в запасі для військовозобов`язаних, що мають військове звання рядового складу - до 40 років.

У відповідності до п. 8 ч. 6 ст.37 Закону України № 2232-ХІІ - виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які: не отримували до 40 - річного віку військово - облікової, або спорідненою з нею спеціальності.

Згідно з ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивача звільнено відповідно до підпункту «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) (через хворобу).

Разом з тим, судом встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем та обставина, що позивач не отримував до 40 - річного віку військово - облікової, або спорідненою з нею спеціальності.

Відповідно до п.7 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:

- особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років

- полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років

- генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років

- генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років

Відтак, на переконання суду, відповідач на час прийняття Наказу від 30 червня 2015 року № 15/45дек о/с про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 та враховуючи досягнення позивачем 50 років, мав підстави для звільнення позивача на підставі підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС» (за віком).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Оскільки позивача звільнено не на підставі підпункту «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС» (за віком), а формулювання такої причини звільнення має для позивача більш сприятливі наслідки, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у внесенні змін до пункту наказу щодо формулювань причин звільнення позивача зі служби.

Відтак для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача внести зміни до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 30 червня 2015 року №15/45 о/с дск про звільнення ОСОБА_1 з ОВС з підпункту «б» пункту 64 на підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС».

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача повідомити Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо внесених змін у наказ, суд зазначає, що така позовна вимога є передчасною, оскільки відповідні зміни ще не здійснено, отже на час розгляду справи таке право позивача не порушено, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив :
1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській області (пл. Ген. Григоренка, 3, м.Львів, 79007, ) внести зміни до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 30 червня 2015 року №15/45 о/с дск про звільнення ОСОБА_1 з ОВС з підпункту «б» пункту 64 на підпункт «а» пункту 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС».

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 12.10.2020.

Суддя Коморний О.І.