Справа № 160/6643/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року Справа № 160/6643/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Ясногор І.В.,
представника відповідача: Колодки Б.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «МСК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
18.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» (далі ТОВ «ТД «МСК», позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2020р. вказана позовна заява ТОВ «ТД «МСК» залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для відповідача.
На виконання ухвали суду від 23.06.2020р. позивачем 26.06.2020р. усунуті вищевказані недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6643/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 28 липня 2020 року о 14:00 год.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області завірені належним чином копії наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» від 11.09.201 р. №191-п та повідомлення про проведення перевірки від 12.09.2019р. №96; докази направлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» від 11.09.2019р. №191-п та повідомлення про проведення перевірки від 12.09.2019р. №96; інформацію та докази на її підтвердження щодо підстав призначення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДУКТ ГРУПП» за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.; копію вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019р. у кримінальній справі №202/790/19 (№1-кп/202/205/2019).
20 липня 2020 року до канцелярії суду від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ТД «МСК», в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТД «МСК» встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 ПК України, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентом ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочин, укладений з цим суб`єктом господарювання, не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Так, позивачем до перевірки не було надано жодного бухгалтерського та первинного документа. При цьому, контролюючим органом отримано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019р. у кримінальній справі №202/790/19 (провадження №1-кп/202/205/2019), яким директора ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України. Відповідач наголошує, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Наведена у вказаному вироку інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та сум вартості придбаного товару до складу витрат є безпідставними. Таким чином, первинні документи, що складені ТОВ «ТД «МСК» по взаємовідносинам з ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами. Також відповідач зазначав, що результати дослідження діяльності ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» вказують на те, що метою створення цього суб`єкта господарювання є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в тому числі і ТОВ «ТД «МСК». При цьому, позивач при укладанні з цим контрагентом договору поставки, не мав підтверджень ділової репутації останнього, гарантій виконання ним зобов`язань, наявності у цього підприємства необхідних ресурсів та відповідного досвіду, а також інших ознак комерційної привабливості для обрання саме цього контрагента. Таким чином, встановлено відсутність належної обачності позивача при виборі контрагента ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», що є ознакою штучного характеру оформленого договору, мета укладання якого - формування документообігу по нереальній господарській операції. Крім того, відповідач зауважує, що за результатами аналізу ЄРПН за весь період фінансово-господарської діяльності ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» встановлено, що останнє підшипники не придбавало, у зв`язку із чим не можливо дослідити походження поставлених на адресу позивача ТМЦ, при цьому виробити їх власними силами ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» не могло з урахуванням специфіки цих товарів, а також основного виду діяльності цього підприємства та кількості працюючих на ньому осіб, що свідчить про відсутність легального джерела походження товару. При цьому, у ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» відсутні необхідні матеріальні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності, а податкова звітність з податку на прибуток та фінансова звітність ф.1 «Баланс», ф.2 «Звіт про фінансовий результат» не подавались ним з моменту реєстрації, у зв`язку із чим неможливо встановити наявність основних фондів, адміністративних та господарських витрат, які можуть свідчити про реальне ведення господарської діяльності. За таких обставин, за результатами перевірки не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його контрагентом ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП». Крім цього, відповідач посилався на безпідставність тверджень позивача про порушення процедури призначення та проведення перевірки, за результатами якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки контролюючим органом внаслідок не отримання відповіді позивача на обов`язковий письмовий запит правомірно було призначено перевірку останнього наказом від 07.11.2019р. №1161-п, про що підприємство повідомлено шляхом надіслання цього наказу та повідомлення від 07.11.2019р. №509 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення. З огляду на викладене, відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також 20.07.2020р. відповідачем надано витребувані ухвалою суду від 01 липня 2020 року документи.
23 липня 2020 року до канцелярії суду від ТОВ «ТД «МСК» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав доводи аналогічні вказаним у позовній заяві, а також додатково зазначав, що в акті перевірки міститься посилання як на підставу проведення цієї перевірки на зовсім інший наказ, ніж на той, на який посилається відповідач у відзиві, при цьому наказ від 11.09.2019р. №191-п (вказаний в акті перевірки) на адресу позивача не надсилався, що підтверджено самим відповідачем, а надане контролюючим органом рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження факту надіслання позивачу наказу про призначення перевірки від 07.11.2019р. №1161-п та повідомлення від 07.11.2019р. №509 не містить опису того, що було направлено цієї дати, отже, неможливо стверджувати про те, що цим поштовим відправленням дійсно надсилалися цей наказ та повідомлення. При цьому, позивач стверджує, що саме у зв`язку із неотриманням наказу про призначення перевірки він не міг надати до її проведення бухгалтерську та первинну документацію по взаємовідносинам з ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП». Також позивач вказує, що відповідачем не спростовано жодним чином порушення ним строків винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
Позивач в підготовче судове засідання 28 липня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 28.07.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просив продовжити підготовче провадження та розглянути цю заяву в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 28 липня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 27.07.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти підготовче судове засідання у зв`язку із оголошенням загальнодержавного карантину, з урахуванням положень Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020р. та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобіганню поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020р. №500 «Про внесення змін до деяких актів».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/6643/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «МСК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до 08 вересня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 08 вересня 2020 року о 16:00год.
08.09.2020 року до канцелярії суду надійшли заяви представників сторін, в якій останні просили провести підготовче судове засідання в порядку письмового провадження та розпочати розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/6643/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 30 вересня 2020 року о 10:30год.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлений позов та, посилаючись на викладені в ньому та у відповіді на відзив доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву доводи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Вказаний запит був надісланий на адресу ТОВ «ТД «МСК» засобами поштового зв`язку та отриманий позивачем 16.08.2019р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення цього рекомендованого відправлення.
У зв`язку із ненаданням ТОВ «ТД «МСК» у встановлені п.73.3 ст.73 ПК України строки відповіді на вищевказаний запит ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України винесено наказ від 07.11.2019р. №1161-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Торговий дім «МСК», відповідно до якого призначено проведення вищевказаної перевірки з 02.12.2019р. тривалістю 5 робочих днів.
Копію наказу від 07.11.2019р. №1161-п та повідомлення від 07.11.2019р. №509, виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області направлено на адресу ТОВ «ТД «МСК» засобами поштового зв`язку та отриманий позивачем 19.12.2019р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення цього рекомендованого відправлення.
Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень, суд зважає на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Пунктом 137.1 ст.137 ПК України визначено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом приписів абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, фінансовий результат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Як свідчать матеріали справи, протягом періоду, що перевірявся, між ТОВ «ТД «МСК», як Покупцем, та ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», як Постачальником», укладено договір поставки №92 від 15.11.2017р., відповідно до п.1.1 якого Постача льник зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити підшип никову продукцію, далі по тексту - «Товар» асортимент, кількість і ціна якого зазначена у специфікаціях та/або накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.
До договору поставки №92 від 15.11.2017р. укладено наступні специфікації :
Відповідно до п.2.2 договору поставки №92 від 15.11.2017р. розрахунки за даною угодою здійснюються в національній валюті України, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 120-ти календарних днів з моменту поставки продукції Покупцеві.
Згідно з п.3.1 договору поставки №92 від 15.11.2017р. продукція поставляється Покупцю транспортом і за рахунок Покупця зі складу Постачальника, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, б-р. Космонавтів, 10-Л.
Як слідує з вищевказаних товарно-транспортних накладних, а також підтверджено представником позивача у судовому засіданні, транспортування товару (119 підшипників та 2000 роликів на загальну суму 205276,44грн.) здійснювалося зі складу постачальника -ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» самовивозом, транспортом і за раху нок покупця - ТОВ «ТД «МСК» відповідно до пункту 3.1 договору поста вки №92 від 15.11.2017р.
Придбаний у ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» товар оприбуткований позивачем на власному складі, що підтверджується відповідними документами складського обліку - Карт ками складського обліку матеріалів в кількості 26 штук (по кількості типів придбаної підшипникової продукції), що також долучені до матеріалів справи.
Як свідчать матеріали справи, придбаний у ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» товар використано позивачем у власній господарській діяльності шляхом перепродажу іншим контрагентом, на підтвердження чого надано відповідні первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи.
За наведених обставин, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та вищевказаним контрагентом підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, та які в повній мірі відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар.
Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Щодо посилань відповідача на те, що позивач неправомірно занизив податок на додану вартість та податок на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», оскільки правочин, укладений з цим контрагентом, не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, підтвердженням чого, на думку контролюючого органу, є неможливість встановлення ланцюгу постачання придбаного позивачем товару, а також наявність податкової інформації про недотримання цим контрагентом позивача вимог податкового законодавства та відсутність у нього необхідних для здійснення господарської діяльності трудових та виробничих ресурсів, транспортного, виробничого та торгівельного обладнання, основних засобів, матеріалів товарних запасів, суд зазначає наступне.
По-перше, не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
По-друге, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсним чи неукладеним вказаного правочину. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означеного договору, фіктивної господарської діяльності контрагента позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладеної угоди з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладеного позивачем з ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цієї угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угоди між позивачем та його означеним вище контрагентом, так і на час їх виконання, а також на час розгляду справи судом вказаний суб`єкт господарювання знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також є платником податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Виписані цим суб`єктом господарювання податкові накладні на підставі укладеного з позивачем договору поставки оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та зареєстровані в ЄРПН, що відповідачем також не заперечується.
Відповідні податкові зобов`язання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаним контрагентом були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що відповідачем не заперечується.
Посилання фіскального органу у відзиві на позовну заяву та у акті перевірки про наявність вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019р. у кримінальній справі №202/790/19 (провадження №1-кп/202/205/2019), яким директора ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України не можуть бути визнанні беззаперечним доказом нереальності господарських операцій позивача з цим підприємством, оскільки, по-перше, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019р. вищевказаний вирок скасовано, при цьому скасування цього вироку відбулося ще до проведення перевірки, за результатами якої винесено спірні податкові повідомлення-рішення, по-друге, сам факт наявності такого вироку не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність всіх господарських операцій, укладених цим підприємством, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком суду.
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про те, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентом ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» в ході виконання реальних господарських операцій з поставки товару, а також правомірно сформовано витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими операціями.
Крім того, суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлено порушення ГУ ДПС у Дніпропетровській області процедури проведення перевірки позивача, за результатами якої винесено спірні податкові повідомлення-рішення, що саме по собі також є підставою для їх скасування.
Так, відповідно до абзацу першого підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (абзаци четвертий, шостий цього підпункту).
Пунктом 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК України).
Незважаючи на правило пункту 79.3 статті 79 ПК України щодо необов`язкової присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім під час проведення перевірки, і тим більше, бути обізнаним щодо призначення перевірки та її проведення. Це узгоджується з нормою підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, якою встановлено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Право платника податків бути присутнім під час проведення перевірки забезпечується, зокрема обов`язком контролюючого органу ознайомити його у встановлений законом спосіб до початку перевірки із наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення. Це одна із гарантій того, що перевірка буде проведена об`єктивно та повно, а платник зможе надати наявні у нього документи, пояснення з питань перевірки.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника податків й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що він не був повідомлений до початку перевірки про її призначення та не отримав копію наказу про призначення перевірки, є об`єктивно підтвердженими.
Разом з цим, невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме: компетенції у податкового органу на прийняття акта індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
З огляду на обставини отримання позивачем наказу про призначення перевірки та повідомлення про її проведення вже після її проведення та складання акта за її результатами, що позбавило ТОВ «ТД «МСК» можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень та документів до перевірки, суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем процедури проведення такої перевірки та проведення її без наявності на те відповідних правових підстав. Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками є доказом, здобутим з порушенням закону, а тому не має юридичної значимості, у зв`язку із чим прийняті на його підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 2102,00грн., понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.10.2020р.

Суддя О.М. Турова