Справа № 620/3077/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/3077/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування розрахунку та постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розрахунок від 31.05.2020 №3 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно ТНТ від 30.05.2020 № 460442, складений Київським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки;

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно господарського штрафу від 28.07.2020 № 197925.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обставини, які виявлені в ході проведення перевірки стосуються транспортного засобу, який хоч і належав позивачу на праві приватної власності, однак перебував в законному володінні іншої особи, яка в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" і є автомобільним перевізником. Тому, за твердженнями позивача, він у спірних відносинах не має статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 60 "Про автомобільний транспорт". За таких обставин вважає складений розрахунок і прийняту відносно нього постанову протиправними та просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 13.08.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву не надано.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивачу належить на праві власності: загальний напівпричіп SCHWARZMULLER SPA 3E, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , та спеціалізований вантажний силовий тягач марки IVECO 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 (а.с. 14-15).

31.05.2020 інспектором Київського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) проведено документальний габаритно-ваговий контроль автомобіля марки IVECO 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та причепу SCHWARZMULLER SPA 3E, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За результатами вказаного документального габаритно-вагового контролю автомобіля та причепа, який здійснено на підставі даних ТНТ від 30.05.2020 № 460442, встановлено перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів та складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.05.2020 № 024030, в якому вказано, що перевезення здійснював водій ОСОБА_2 (а.с.32).

На підставі вищевказаного документу, 31.05.2020 державним інспектором Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 3, яким позивачу визначена плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1280,10 євро та 28.07.2020 винесено постанову про застосування адміністративного господарського штрафу в сумі 34000,00 грн (а.с.33,38).

Не погоджуючись із складеним розрахунком та постановою, позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ). Так, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 N 1567 (далі - Порядок N 1567).

Згідно з пунктом 15 Порядку 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Абзацом 16 частини першої статті 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Надаючи оцінку іншим обставинам, на які безпосередньо посилається позивач у своєму адміністративному позові, суд враховує, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності згідно абзацу 16 частини першої статті 60 Закону N 2344 є автомобільний перевізник.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже суд наголошує, що до відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів притягуються саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 Правил дорожнього руху.

Суд встановив, що станом на день проведення перевірки та складання акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.05.2020 № 024030, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, позивач дійсно був власником транспортного засобу: автомобіля марки IVECO 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та причепу SCHWARZMULLER SPA 3E, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявної в матеріалах справи.

Однак із матеріалів справи видно, що 01.09.2018 між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар), укладені договори оренди транспортного засобу марки IVECO 440Е43, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та причепу SCHWARZMULLER SPA 3E, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до умов яких орендодавець передає в оренду орендареві вказані транспортні засоби до 01.01.2022 для перевозки вантажів по території України (а.с. 23-30).

Відповідно до п. 1.4 Договору зокрема зазначено, що предмет оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання договору.

Отже, з урахуванням наведеного, суд встановив, що вищезазначені транспортні засоби на момент проведення контролюючим органом перевірки - 31.05.2020 року перебували у користуванні у ФОП ОСОБА_2 на умовах оренди, який використовував їх з метою перевезення вантажу.

Суд звертає увагу на те, що основним нормативно-правовим актом, що визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, є Господарський кодекс України (далі ГК України).

Відносини оренди та лізингу між суб`єктами господарювання регулюються статтями 283, 292 ГКУ. Зазначені статті не містять жодної вимоги щодо обов`язковості нотаріального посвідчення договорів оренди транспортного засобу, що укладаються між суб`єктами господарювання.

Отже, договори оренди транспортних засобів від 01.09.2018 оформлені належним чином та є належним доказом того, що позивач передав в оренду транспортні засоби, які були предметом перевірки 31.05.2020 року.

Враховуючи викладені вище обставини суд доходить висновку, що позивач в розумінні вимог Закону № 2344 в межах спірної ситуації не є автомобільним перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно статті 48 Закону № 2344, у зв`язку з чим правових підстав для застосування до нього адміністративно господарського штрафу згідно абзацу 16 частини першої статті 60 цього ж Закону, не має.

Матеріали справи також не підтверджують правомірність та обґрунтованість оскаржуваного розрахунку.

Окремо суд зазначає, що правовий статус такого документа як розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування законодавством не визначений, рішенням про притягнення особи до відповідальності він не є.

За таких обставин протиправними є дії щодо його складення, а не розрахунок як документ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду є висновки про вчинення відповідачем дій зі складання розрахунку на порушення вимог законодавства, необґрунтовано.

При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень відзиву на позов не подано, про поважні причини не повідомлено, що відповідно до приписів частини четвертої статті 159 КАС України кваліфікується як визнання позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, з огляду на неподання суб`єктом владних повноважень доказів на підтвердження правомірності своїх рішень, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо складання 31.05.2020 розрахунку №3 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у відношенні ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області про застосування адміністративно господарського штрафу від 28.07.2020 № 197925.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн) 60 коп., сплачений відповідно до квитанції від 07.08.2020 № 0.0..1.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, просп.Перемоги, буд.14,м.Київ,01135, .

Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко