Справа № 640/6240/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2020 року №640/6240/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови врахування інформації, що впливає на збільшення пенсійних виплат, а також відмови перерахунку пенсії протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на час звернення за призначенням пенсії) перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з дати її призначення (з 10 квітня 2005 року) та перерахування (з 01 січня 2018 року) до його переходу на пенсію за віком (з 01 жовтня 2018 року) з урахуванням вимог: загального трудового стажу позивача, який складає 31 рік на час призначення пенсії, що відповідає 56% надбавки по вислузі років; розміру грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою перед звільненням 3019,85 рублів (відповідно довідки №158 від 19 вересня 2018 року), який на час призначення пенсії за вислугою років згідно розрахунку складав 4133,37 грн.; 26 тарифного розряду з посадовим окладом за посадою старшого ординатора неврологічного відділення Головного військового клінічного госпіталю, яка відповідає посаді позивача на час його звільнення зі Збройних Сил СРСР (відповідно листа №7/512 від 28 січня 2019 року);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за Законом з дати її призначення (з 01 жовтня 2018 року): 1) у відповідності з пунктом 4-4 з урахуванням Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії») із застосуванням середньої заробітної плати України, з якої сплачено страхові внески, обчислені як показник за 2016-2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%; 2) з урахуванням додаткового (1,5 років) пільгового стажу за період дійсної кадрової військової служби (1988-1991 роки) у районах Крайньої Півночі (відповідно до довідок №157 та №158 від 19 вересня 2018 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з квітня 2005 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 19 листопада 2012 року у справі №2/1207/1347/12.

Крім того, позивач вказує, що з квітня 2005 року по грудень 2017 року він отримував пенсію у розмірі 1416,09 грн., проте, з розрахунком пенсії у Луганському обласному військоматі його не ознайомлювали.

23 липня 2018 року, як зазначає позивач, у Київському міському військовому комісаріаті він вперше побачив розрахунок своєї пенсії за вислугою років, коли проводився перерахунок пенсій військовослужбовцям.

Також, у позовній заяві позивач послався на те, що йому було змінено тарифний розряд з 13 на 15.

З 28 вересня 2018 року, як вказано у позовній заяві, позивач перейшов на інший вид пенсії, зокрема, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, позивач не погоджується, що при призначенні вперше пенсії за віком відповідач застосував середню заробітну плату (дохід) в Україні за 2014-2016 роки. На переконання позивача, відповідач мав застосувати середню заробітну плату за 2016 та 2017 роки.

Більш того, у позовній заяві вказано, що відповідачем протиправно не враховано додатковий пільговий стаж, а також при нарахуванні пенсії за період з 01 січня 2018 року до 30 вересня 2018 року, на переконання позивача, мав використовуватись тарифний розряд за аналогічними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України, тобто 26 тарифний розряд з посадовим окладом за посадою старшого ординатора неврологічного відділення.

Вважаючи, що відповідачем неправильно було обчислено пенсію за вислугу років, а в подальшому невірно обраховано розмір пенсії за віком, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що у період з 10 квітня 2005 року по 30 вересня 2018 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в порядку, передбаченому постановою Жовтневого районного суду міста Луганська від 19 листопада 2012 року у справі №2/1207/1347/12.

Виплата пенсії позивачу здійснюється як внутрішньо переміщеній особі на підставі електронної пенсійної справи, відповідно до відомостей з якої, виплата пенсії позивачу здійснюється з урахуванням 27 років вислуги, інформація щодо періодів служби та страхового стажу, які саме були включені для обчислення пенсії позивача, в підсистемі відсутні.

27 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати роз`яснення з приводу переходу на інший вид пенсії, у відповідь на яку листом №76780/03 позивача повідомлено про орієнтовний розрахунок пенсії за віком станом на 01 вересня 2018 року та про проведений розрахунок пенсії з урахуванням архівної довідки №20/1104 від 15 травня 2018 року.

Листом від 10 грудня 2018 року №130057/02 відповідач повідомив позивача про порядок обчислення його пенсії за віком та про проведення умовного розрахунку його пенсії за віком з урахуванням довідок, а також повідомив стосовно врахування пільгового стажу роботи та заробітної плати під час проходження служби в районах Крайньої Півночі.

На заяву позивача від 06 лютого 2019 року відповідач повідомив листом від 12 березня 2019 року №48885/03 про відсутність правових підстав для перегляду кількості років вислуги для обчислення пенсії за вислугу років.

Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що на виконання постанови Жовтневого районного суду міста Луганська від 19 листопада 2012 року №2/2107/1347/12 Міністерство оборони України оформило та направило на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області документи для призначення пенсії позивачу. Управління, в свою чергу, як вказує представник відповідача, на підставі поданих документів відповідно до пункту б частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначило пенсію позивачу, у вказаний документах загальний трудовий стаж станом на 10 квітня 2005 року становив 27 років, з яких 16 років вислуги на військовій службі.

Також, представник відповідача зазначив, що позивачу з 01 січня 2018 року було здійснено перерахунок пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 №103 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, а при переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачем правомірно було застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні за 2014-2016 роки 3764,40 грн.

Пенсію за віком, як вказано у відзиві на позовну заяву, позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 2 місяці 2 дні (коефіцієнт з урахуванням кратності 1 0,42167) та заробітної плати 7147,32 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,89866), визначеної за періоди роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року.

Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що позивачу мало бути відомо про порядок та умови призначення йому пенсії за вислугу років з чинних нормативно-правових актів або у разі виникнення питань він мав можливість звернутись за інформацією до органів Пенсійного фонду України.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив послався на те, що в 2012 році позивача не було ознайомлено з тим, яким чином було нараховано пенсію за вислугу років та про неправильний розрахунок його пенсії позивачу стало відомо лише 23 липня 2018 року.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до відомостей з його трудової книжки на дату набуття права на пенсію за вислугу років його трудовий стаж складав не 11 років, а 13 років, також позивач стверджує, що у розрахунку загального трудового стажу станом на 10 квітня 2005 року не було враховано пільговий стаж під час роботи (служби) в районах Крайньої Півночі. При цьому, позивач наголосив на тому, що він проходив не строкову службу, як стверджує відповідач, а дійсну кадрову військову службу, що, на переконання позивача, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Інні обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, є аналогічними тим, що були викладені у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу з 10 квітня 2005 року було призначено пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При призначенні пенсії за вислугу років, як вбачається з протоколу за пенсійною справою (Міноборони) від 01 січня 2015 року було враховано 27 років вислуги та обчислено розмір пенсії виходячи з 52% грошового забезпечення, всього призначено 1416,09 грн.

15 грудня 2014 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив зробити запит на пенсійну справу за вислугу років з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 25 листопада 2014 року №.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що починаючи з 01 січня 2015 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії перерахунку пенсії за вислугу років та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 03 квітня 2018 року позивачу з 01 січня 2018 року здійснено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року, виходячи з наступних складових грошового забезпечення: посадовий оклад 3520,00 грн., оклад за військове звання 1340,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 50% - 2430,00 грн. Основний розмір пенсії: 52% грошового забезпечення (вислуга років 27, з урахуванням трудового стажу) 3790,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) 3790,80 грн., з урахуванням попередньої суми пенсії 1452,00 грн. та підвищення 1169,40 грн. (50% від 2338,80 грн.) 2621,40 грн.

Вказаний перерахунок пенсії, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, здійснено на підставі довідки Київського міського військового комісаріату №ФА153465 від 19 березня 2018 року.

28 вересня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив припинити виплату пенсії згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з призначенням пенсії за іншим законом з 01 жовтня 2018 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії атестату про зняття з обліку №2576, позивача повідомлено про припинення виплати пенсії за вислугу років, у зв`язку з переходом на інший вид пенсії за іншим Законом.

Згідно з копією перерахунку пенсії від 17 вересня 2018 року позивачу здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, виходячи з наступних складових грошового забезпечення: посадовий оклад 3810,00 грн., оклад за військове звання 1340,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 2575,00 грн. Основний розмір пенсії: 52% грошового забезпечення (вислуга років 27, з урахуванням трудового стажу) у розмірі 4017,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) 4017,00 грн. з урахуванням попередньої суми пенсії 1452 грн. та підвищення 1282,50 грн. (50% від 2565,00 грн. з 01 жовтня 2018 року), а з 01 січня 2019 року розмір пенсії становив 3375,75 грн.

Підставою для проведення вказаного перерахунку пенсії, як вбачається з матеріалів справи, стала довідка про розмір грошового забезпечення з урахуванням протарифікованого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 02 серпня 2018 року №0290/П-1070/363 окладу, який за посадою старшого ординатора відділення становить 3810,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зі скаргою , в якій, у тому числі, просив провести новий перерахунок його пенсії за віком з урахуванням зарплати, отриманої за п`ятирічний період до 2000 року, інформація про яку надана у довідках про зарплату: з 01 вересня 1986 року до 31 серпня 1988 року (довідка від 28 вересня 2018 року №13/2170); з 01 вересня 1988 року до 01 вересня 1991 року (довідка №158 від 19 вересня 2018 року) та з урахуванням додаткового пільгового стажу під час проходження військової служби в районі Крайньої Півночі (довідка №157 від 19 вересня 2018 року).

Листом від 10 грудня 2018 року №130057/02 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що останній перебуває на обліку в управлінні та до 01 жовтня 2018 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, те деяких інших осіб», з 01 жовтня 2018 року переведений на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки. Також, у листі зазначено, що пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 2 місяці 2 дні (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1 0,42167) та заробітної плати 7147,32 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,89866), визначеної за періоди роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року.

Також вказано, що для врахування до страхового стажу періоду проходження служби в Збройних Силах СРСР з 1988-1991 роках на Крайній Півночі в кратному розмірі не має законних підстав, оскільки строкова служба не являється роботою.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки Федеральної державної казенної установи « 1469 Військово-морський клінічний госпіталь» Міністерства оборони Російської Федерації від 19 вересня 2018 року №158 позивачу у період з вересня 1988 року по серпень 1991 року виплачувалось грошове забезпечення, з якого не проводились відрахування страхових внесків.

Згідно з довідкою від 19 вересня 2018 року №157 відповідно до Переліку районі Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029 місто Заозерськ Мурманської області віднесено до районів Крайньої Півночі, районний коефіцієнт 1,50.

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , виданого позивачу, 02 серпня 1991 року він звільнений з дійсної військової служби за статтею 60 «Б» (у зв`язку з хворобою) на підставі наказу від 11 липня 1991 року №0445.

20 грудня 2018 року позивач звертався до Департаменту фінансів Міністерства оборони України з заявою, в якій просив надати Київському міському військовому комісаріату вказівку для нового перерахунку його пенсії з урахуванням фактично встановленого трудового стажу, тарифного розряду та необхідних надбавок (доплат) до пенсії, посилаючись на те, що при призначенні пенсії з квітня 2005 року він отримував занижену пенсію, у зв`язку з тим, що не був врахований його страховий стаж (16 років військової служби, 1 рік та 6 місяців надбавки за службу в районі Крайньої Півночі та 13 років 8 місяців трудового стажу), а також посилаючись на те, що у сучасних Збройних Силах України у військових госпіталях посади старшого ординатора неврологічного відділення відсутні, така посада, як вказав позивач, є лише в Національному військово-клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» з окладом 5360,00 грн., що відноситься до 26 тарифного розряду.

Листом від 27 грудня 2018 року №0290/П-1948/ПВТ/1146 позивача повідомлено про те, що правильність визначення розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії може бути перевірена за умови надання архівної довідки про розмір посадового окладу, що виплачувався позивачу на день звільнення, з приводу перерахунку пенсії з урахуванням фактично встановленого трудового стажу, тарифного розряду і необхідних надбавок (доплат) до пенсії запропоновано звернутись до органів Пенсійного фонду України.

Згідно з копією довідки Національного військово-клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 28 січня 2019 року №7/512, посадовий оклад за посадою старшого ординатора неврологічного відділення згідно штату центру встановлений за 26 тарифним розрядом.

06 лютого 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив провести перерахунок його військової пенсії за вислугу років з 10 квітня 2005 року по 30 вересня 2018 року з урахуванням грошового забезпечення за останнім місцем військової служби (1991 рік), реального страхового стажу та додаткового (пільгового) стажу за роботу в районах Крайньої Півночі, реального тарифного розряду (аналогічного довідки Головного військового клінічного госпіталю від 28 січня 2019 року), встановленого на 01 січня 2018 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 (зі змінами) та провести перерахунок його пенсії за віком з 01 жовтня 2018 року з урахуванням додаткового пільгового стажу за період кадрової військової служби у районах Крайньої Півночі (1988-1991 роки) та застосування при розрахунку пенсії середньої зарплати в Україні за 2016 та 2017 роки, а також з урахуванням п`ятирічного грошового забезпечення за період служби в Військово-медичній академії та Військово-морському госпіталі Північного флоту (з 01 вересня 1986 року по 31 серпня 1991 року).

Листом від 12 березня 2019 року №78885/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що виплата пенсії проводиться останньому на підставі електронної пенсійної справи з урахуванням 27 років вислуги (страхового стажу), інформація щодо періодів служби та страхового стажу, які саме були включені для обчислення пенсії, в підсистемі «Призначення та виплати пенсії деяким категоріям громадян (ПВП ДКГ)» відсутня.

Крім того, у листі зазначено, що обчислення вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення чи його окремих складових для обчислення пенсії виходить за межі компетенції органів Пенсійного фонду України.

Крім того, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що позивач з липня 1988 року по серпень 1991 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР на посаді старшого ординатора неврологічного відділення.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено перерахунку пенсії позивача, останній звернувся з відповідною позовною заявою до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині відмови в перерахунку пенсії та зобов`язанні здійснити відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на час звернення за призначенням пенсії) перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з дати її призначення (з 10 квітня 2005 року) та перерахування (з 01 січня 2018 року) до його переходу на пенсію за віком (з 01 жовтня 2018 року) з урахуванням вимог:

- загального трудового стажу позивача, який складає 31 рік на час призначення пенсії, що відповідає 56% надбавки по вислузі років;

- розміру грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою перед звільненням 3019,85 рублів (відповідно довідки №158 від 19 вересня 2018 року), який на час призначення пенсії за вислугою років згідно розрахунку складав 4133,37 грн.;

- 26 тарифного розряду з посадовим окладом за посадою старшого ординатора неврологічного відділення Головного військового клінічного госпіталю, яка відповідає посаді позивача на його звільнення зі Збройних Сил СРСР (відповідно листа №7/512 від 28 січня 2019 року), суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту б статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (в редакції від 04 квітня 2006 року) пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно статті 18 цього ж Закону, в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу, було передбачено, що порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

В свою чергу, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Пенсійного фонду України №3-1 від 30 січня 2007 року (далі по тексту Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

У пункті 7 цього Порядку зазначені документи, які подаються разом з заявою про призначення пенсії, а пункти 23, 24 Порядку передбачають, що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії. Про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством,

повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в свою чергу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі по тексту Порядок №45(в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача), пунктом 2 якого визначено, що Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС.

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Пунктом 3 Порядку №45 визначено, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська від 19 листопада 2012 року у справі №2/1207/1347/12, зокрема, зобов`язано Головне управління Міністерства оборони України оформити документи про призначення пенсії ОСОБА_1 , направити їх у Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію по вислузі років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції на час звернення за призначенням пенсії), з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 10 квітня 2005 року.

Аналіз наведених вище норм діючого законодавства та встановлених судом обставин дозволяє суду дійти висновку про те, що територіальні органи Пенсійного фонду України призначають та обчислюють пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виключно на підставі поданих уповноваженими структурними підрозділами документів. В даному випадку, таким структурним підрозділом є Міністерство оборони України.

Крім того, суд зазначає, що у територіальних органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження самостійно визначати розміри грошового забезпечення військовослужбовцям, встановлювати вислугу років та тарифні розряди військовослужбовців, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на час звернення за призначенням пенсії) перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з дати її призначення (з 10 квітня 2005 року) та перерахування (з 01 січня 2018 року) до його переходу на пенсію за віком (з 01 жовтня 2018 року) з урахуванням вимог: розміру грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою перед звільненням 3019,85 рублів (відповідно довідки №158 від 19 вересня 2018 року), який на час призначення пенсії за вислугою років згідно розрахунку складав 4133,37 грн; 26 тарифного розряду з посадовим окладом за посадою старшого ординатора неврологічного відділення Головного військового клінічного госпіталю, яка відповідає посаді позивача на його звільнення зі Збройних Сил СРСР (відповідно листа №7/512 від 28 січня 2019 року) є такими, що не підлягають задоволенню.

Більш того, суд зауважує, що матеріалами справи не підтверджено, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що під час призначення пенсії з 10 квітня 2005 року територіальними органами Пенсійного фонду України було невірно обраховано загальний трудовий стаж позивача, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язанні останнього здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням загального трудового стажу позивача, який складає 31 рік на час призначення пенсії, що відповідає 56% надбавки по вислузі років, а не 52% сум грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за Законом з дати її призначення (з 01 жовтня 2018 року) у відповідності з пунктом 4-4 з урахуванням Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії») із застосуванням середньої заробітної плати України, з якої сплачено страхові внески, обчислені як показник за 2016-2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Суд звертає увагу, що положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Натомість, частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 цього ж Закону визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзацом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому, за приписами частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В той же час, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Наведене в сукупності свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 з 10 квітня 2005 року перебував на обліку у територіальному управлінні Пенсійного фонду України та до 30 вересня 2018 року отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, розмір якої обчислено саме відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а вже з 01 жовтня 2018 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, у даному випадку при зверненні позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Отже, для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV позивач звернувся вперше 01 жовтня 2018 року.

Суд вважає за доцільне зазначити у тому числі й те, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив свою правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до одного Закону України, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

З аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених судом обставин випливає, а також з урахуванням того, що позивачу пенсія за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV призначена на підставі його заяви, тобто позивач не переведений з одного виду пенсії на іншій, відповідач мав застосовувати показники середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з метою найбільш ефективного захисту права позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині, що стосується визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 жовтня 2018 року.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за Законом з дати її призначення (з 01 жовтня 2018 року) у відповідності з урахуванням додаткового (1,5 років) пільгового стажу за період дійсної кадрової військової служби (1988-1991 роки) у районах Крайньої Півночі (відповідно до довідок №157 та №158 від 19 вересня 2018 року), суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, що матеріалами справи підтверджується, що позивач з липня 1988 року по серпень 1991 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР на посаді старшого ординатора неврологічного відділення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

Згідно відомостей з трудової книжки позивача, останній з 01 серпня 1975 року по 02 серпня 1991 року проходив дійсну військову службу у Збройних Силах СРСР.

Відповідач стверджує, що позивач проходив саме строкову військову службу, а не дійсну кадрову, а тому, на переконання відповідача, період служби з 1988 року по 1991 року не може бути врахований до страхового стажу на Крайній Півночі в кратному розмірі.

З такою позицією відповідача суд не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Обчислення пільгового страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029, якою затверджено Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої півночі, до районів Крайньої півночі відноситься Мурманська область (за виключенням міста Кандалакши з територією, яка знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Кандалакшської міської Ради народних депутатів.

Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 (далі по тексту - Постанова № 590), указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Крім того, пунктом 6 постанови № 590 передбачалося, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1982 року № 986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затверджено Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей (далі - Положення), відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».

Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах.

Окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяці: на території Тернейського району Приморського краю на північ від річки Самарги, у Ванінському, Миколаївському, Радянсько-Гаванському та Ульчському районах, в містах Миколаївську на Амурі та Радянської Гавани Хабаровського краю, в Мурманській області в період з 25 червня 1949 року, а в м. Мурманську - з 30 квітня 1951 року (абзац 8 підпункт «д») пункт 1 статті 55 Положення № 986).

Разом з тим, за змістом пункту «в» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, як законодавство колишнього СРСР до 01 січня 1991 року, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних відносин, передбачали і передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в Мурманській області колишнього СРСР.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що період проходження військової служби позивача в Мурманській області, необхідно розрахувати у пільговому обчисленні, а саме як один місяць служби за півтора і такий пільговий стаж потрібно зарахувати до стажу його трудової діяльності, а отже позивачу було протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду проходження військової служби з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року в пільговому обчисленні.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням пільгового стажу за період дійсної кадрової військової служби у районах Крайньої Півночі, відповідно до довідок №157 та №158 від 19 вересня 2018 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, але у наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби ОСОБА_1 в Мурманській області з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року до трудового стажу для призначення пенсії, з розрахунку один місяць служби за півтора».

Разом з тим, згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Враховуючи наведене, з метою найбільш ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період проходження військової служби позивачем в Мурманській області з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року до трудового стажу для призначення пенсії, з розрахунку один місяць служби за півтора, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням пільгового стажу за період дійсної кадрової військової служби з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року у районах Крайньої Півночі, відповідно до довідок Федеральної державної казенної установи « 1469 Військово-морський клінічний госпіталь» Міністерства оборони Російської Федерації №157 та №158 від 19 вересня 2018 року з 01 жовтня 2018 року є обґрунтованими, але, суд дійшов висновку, що їх слід задовольнити в такій редакції: зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком позивача з урахуванням періоду проходження військової служби останнім в Мурманській області з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року згідно з довідками Федеральної державної казенної установи « 1469 Військово-морський клінічний госпіталь» Міністерства оборони Російської Федерації №157 та №158 від 19 вересня 2018 року з 01 жовтня 2018 року .

Зважаючи на положення частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 положень статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи, що предметом спору в даній адміністративній справі є саме встановлення наявності або відсутності вини органу Пенсійного фонду України щодо ненарахування індексації, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду, у зв`язку з чим дана адміністративна справа підлягала розгляду по суті.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи, що позовні вимоги задоволені частково, а матеріалами справи підтверджено, що останній сплатила при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1536,80 грн., суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 жовтня 2018 року.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби ОСОБА_1 в Мурманській області з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року до трудового стажу для призначення пенсії, з розрахунку один місяць служби за півтора.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період проходження військової служби в Мурманській області ОСОБА_1 з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року до його трудового стажу для призначення пенсії за віком, з розрахунку один місяць служби за півтора.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням періоду проходження військової служби останнім в Мурманській області з вересня 1988 року по 02 серпня 1991 року, згідно з довідками Федеральної державної казенної установи « 1469 Військово-морський клінічний госпіталь» Міністерства оборони Російської Федерації №157 та №158 від 19 вересня 2018 року з 01 жовтня 2018 року .

7. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко