Справа № 380/350/20
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/350/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Іванес Х.О.

за участю:

представника відповідача - Гарбарук В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Вдовитченка Віталія Олександровича про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся в суд з позовом до Військової прокуратури Західного регіону України (79007, вул. Клепарівська,20, м. Львів) Військового прокурора Західного регіону України Вдовитченка Віталія Олександровича (79007, вул. Клепарівська,20, м. Львів), у якому просив визнати дії (бездіяльність) військової прокуратури Західного регіону України і військового прокурора Західного регіону України Вдовитченка В.О. щодо надання необ`єктивної відповіді № на запит від 09.10.2019 і нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 08.11.2019 - протиправними, у зв`язку із чим зобов`язати відповідачів в порядку та строки, визначені законом, розглянути запит на інформацію від 09.10.2019 і заяву ОСОБА_1 від 08.11.2019 та надати вичерпну і обгрунтовану відповідь.

Ухвалою суду від 15.01.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 02.03.2020 призначено судове засідання у справі.

05.03.2020 та 12.03.2020 позивач подав до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд визнати дії (бездіяльність) військової прокуратури Західного регіону України і військового прокурора Західного регіону України Вдовитченка Віталія Олександровича щодо надання недостовірної інформації на запит від 09.10.2019 і необ`єктивних відповідей № 15/02-277вих-19 від 15.10.2019 та №15/02-350вих.19 від 26.12.2019, ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 09.11.2019, а також порушення його права на участь у розгляді скарги від 23.12.2019 - протиправними, у зв`язку із чим зобов`язати відповідачів (військову прокуратуру Західного регіону України і військового прокурора Західного регіону України Вдовитченка Віталія Олександровича) в порядку та строки, визначені законом, розглянути запит на інформацію від 09.10.2019, заяву ОСОБА_1 від 09.11.2019 та скаргу від 23.12.2019, надати вичерпну і достовірну інформацію та обгрунтовану відповідь. В порядку ст.382 КАС України встановити відповідачеві строк виконання рішення та зобов`язати подати до суду відповідний звіт.

Ухвалою суду від 26.05.2020 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 26.05.2020 залишено заяву про уточнення позовних вимог без руху.

Протокольною ухвалою від 11.08.2020 прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 06.10.2020 через перейменування юридичної особи відповідача замінено відповідачів на належних Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону, керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Вдовитченка Віталія Олександровича.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 09.102019 року він звернувся до Військової прокуратури Західного регіону України із запитом на інформацію, у якому просив надати відомості стосовно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 04.09.2018 року. У відповідь на запит надійшов лист від 15.10.2019 , у якому повідомлено, що його звернення скеровано за належністю для розгляду по суті до військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України. З військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України надійшов лист, у якому зазначено, що постанова від 04.09.2018 р. у матеріалах кримінального провадження відсутня. 09.11.2019 року позивач скерував відповідачу заяву, у якій просив вжити заходів до встановлення місцезнаходження постанови та направити позивачу дану постанову. Відповіді на свою заяву не отримав, тому скерував скаргу, у якій просив надати вичерпні відповіді на запит від 09.10.2019 р. та заяву від 08.11.2019 та залучити його до розгляду даного звернення, однак відповідачем скерована дана скарга для розгляду військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України, участь його у розгляді звернення не забезпечено. Позивач вважає дії відповідача щодо неналежного розгляду його звернень протиправними та просить позов задоволити.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, у якому позов не визнав, зазначив, що скарги осіб стосовно прийнятих рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності щодо заяв та повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати в порядку кримінального судочинства.

В судове засідання позивач не з`явився, належно повідомлений про день та час розгляду справи, тому суд відповідно до ст. 205 КАС України, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

09.10.2019 року позивач звернувся до Військової прокуратури Західного регіону України із запитом на інформацію, у якому просив надати відомості стосовно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 04.09.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України; надіслати матеріальні носії інформації, що містять відомості по питаннях, які запитуються.

15.10.2019 року Військова прокуратура Західного регіону України скерувала позивачу відповідь за № 15/02-277 вих 19, у якій повідомлено, що звернення скеровано за належністю, для розгляду по суті, до військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України.

22.10.2019 року військовою прокуратурою Київського гарнізону скеровано відповідь позивачу, у якій зазначено, що під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000074 від 01.07.2016, встановлено, що постанова слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону про часткове закриття вищезгаданого кримінального провадження від 04.09.2018 у матеріалах провадження відсутня.

09.11.2019 року позивач скерував відповідачу заяву, у якій просив вжити належних заходів для встановлення місцезнаходження постанови слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону від 04.09.2018 про часткове закриття кримінального провадження № 0000074, направити копію постанови слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону від 04.09.2018 про часткове закриття кримінального провадження № 0000074 для її подальшого оскарження.

Відповідачем надано суду відповідь на дану заяву від 14.11.2019 № 09/01-702 вих19, у якій зазначено, що 19.10.2018 заступником військового прокурора Західного регіону винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000074 від 01.07.2016 за слідчими слідчого управління ГУНП у м.Києві та матеріали указаного кримінального провадження передано до ГУНП у м.Києві. До відповіді додано копію супровідного листа від 22.10.2018 та копію постанови про визначення підслідності.

Позивач стверджує, що даної відповіді не отримував ні на час подання позову, ні час розгляду справи.

23.12.2019 року позивач подав скаргу, у якій просив об`єктивно і неупереджено розглянути скаргу і дати правову оцінку службовим особам, яким було доручено розглядати звернення ОСОБА_1 від 08.011.19 і здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства при цьому; поновити права позивача розглянути його запис на інформацію від 09.10.19 і заяву від 08.11.19, надати вичерпні відповіді і надіслати матеріальні носії інформації, в яких міститься інформація, що запитувалась і згадувалась; залучити скаржника до розгляду даного звернення і перевірки викладених у ньому фактів; надіслати письмову відповідь на вищевказані звернення, зміст якої відповідає вимогам ст.40 Конституції України.

26.12.2019 року відповідачем скерована відповідь № 15/02-350 вих19, у якій зазначено, що на звернення від 09.11.19 скеровано мотивовану відповідь. Роз`яснено, що надати копію запитуваної постанови не представляється можливим, оскільки вказана постанова міститься в матеріалах кримінального провадження №0000074, яке 19.10.19 скеровано за підслідністю без залишення процесуального керівництва до СУ ГУНП у м.Києві. Також повідомлено, що копія указаної скарги від 23.12.19 скерована до військової прокуратури Київського гарнізону для розгляду по суті в частині надання процесуального рішення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначений перелік розпорядників інформації.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Як встановлено судом, відповідач запит позивача від 09.10.20 скерував для розгляду до військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України, так як вказана постанова міститься в матеріалах кримінального провадження №0000074, яке 19.10.19 скеровано за підслідністю без залишення процесуального керівництва до СУ ГУНП у м.Києві, про що повідомлено позивача.

Отже, дії відповідача щодо розгляду запиту на інформацію відповідають нормам законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено основні терміни, що вживаються в цьому Законі.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Як встановлено судом, 09.11.2019 року позивач скерував відповідачу заяву, у якій просив вжити належних заходів для встановлення місцезнаходження постанови слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону від 04.09.2018 про часткове закриття кримінального провадження № 0000074, направити копію постанови слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону від 04.09.2018 про часткове закриття кримінального провадження № 0000074 для її подальшого оскарження. Позивач стверджує, що відповіді про розгляду звернення не отримував ні на час подання позову, ні час розгляду справи.

Відповідачем надано суду відповідь на дану заяву від 14.11.2019 № 09/01-702 вих19, у якій зазначено, що 19.10.2018 заступником військового прокурора Західного регіону винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000074 від 01.07.2016 за слідчими слідчого управління ГУНП у м.Києві та матеріали указаного кримінального провадження передано до ГУНП у м.Києві. До відповіді додано копію супровідного листа від 22.10.2018 та копію постанови про визначення підслідності. Однак, доказів скерування її позивачу суду не надано.

У постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а Верховний Суд висловив правову позицію відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді на запит є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Тому, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо не скерування відповіді на заяву позивача від 14.11.2019 р. є протиправними та слід зобов`язати відповідача скерувати відповідь на заяву позивачу.

23.12.2019 року позивач подав скаргу, у якій просив залучити скаржника до розгляду даного звернення і перевірки викладених у ньому фактів.

26.12.2019 року відповідачем скерована відповідь на скаргу № 15/02-350 вих19, позивач зазначив, що відповідачем не залучено його до розгляду звернення.

Суд зазначає, що ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено права громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади. Відповідачем порушено право позивача бути присутнім при розгляді скарги, про що він просив у своєму зверненні. Тому, суд вважає, що дії відповідача щодо розгляду скарги позивача від 23.12.2020 є протиправними та слід зобов`язати розглянути скаргу із дотримання норм ст. 18 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо вимоги позивача встановити відповідачеві в порядку статті 382 КАС України строк виконання рішення та зобов`язати подати до суду відповідний звіт суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, так як суду не надано доказів, які б свідчили про існування ризику його не виконання.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Вдовитченка Віталія Олександровича про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії- задоволити частково.

Визнати протиправними дії Військової прокуратури Західного регіону щодо не скерування відповіді ОСОБА_1 на заяву від 09.11.2019 р.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону скерувати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 09.11.2019 р.

Визнати протиправними дії Військової прокуратури Західного регіону щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.12.2019 з порушенням його права бути присутнім при розгляді, передбаченим ст.18 Закону України «Про звернення громадян».

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону розглянути скаргу ОСОБА_1 від 23.12.2019 із дотриманням норм ст.18 Закону України «Про звернення громадян».

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, вул. Клепарівська,20, м. Львів, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1681,60 ( одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн.60 коп) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст виготовлено 12.10.2020 року.

Суддя Кухар Н.А.