Справа № 160/236/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року Справа № 160/236/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
09.01.2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН3142/1510/АВ/ТД-ФС611 від 09.12.2019 року, винесену першим заступником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2020 року (а.с. 109).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк протягом 15 днів з дня отримання ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву.
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 18.02.2020 року відповідно до ч.4 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено строк підготовчого провадження до 30 днів (а.с.151 зв.).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 03.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.03.2020 року о 10:00 год. (а.с. 159).
У зв`язку з запровадженням карантинних заходів щодо запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, за клопотанням учасників справи судом в розгляді справи були оголошені перерви.
10.09.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у справі №160/236/20 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.09.2020 року о 10:30 год., про що повідомлено сторін у справі (а.с. 239, 240, 241).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування додержання вимог законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які знайшли своє відображення у акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 30.10.2019 року № ДН3142/1510/АВ та на підставі акту було винесено постанову №ДНЗ142/1510/АВ/ТД-ФС611 від 09.12.2019 року, про накладення на позивача штрафу в розмірі 375 570,00 грн. Зокрема, відповідачем було зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 здійснила фактичний допуск до роботи трьох фізичних осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення відповідного центрального органу виконавчої влади, чим порушила вимоги ч. 1ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. Позивач вважає, що нею не було допущено порушень трудового законодавства України, оскільки з вказаними у постанові працівниками були укладені договори цивільно-правового характеру, у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, на виконання конкретної роботи, при цьому дані особи не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовували процес надання послуг, працювали на кінцевий результат, мали певний об`єм роботи, який повинен був виконуватися у будь-який час. З огляду на наведене, позивач вважає, що праця осіб за такими договорами була юридично самостійною, з оплатою позивачем за виконані роботи за актами виконаних робіт, у зв`язку з чим вищенаведені відносини не містять ознак трудових відносин, а тому трудовий договір із вищенаведеними особами і не повинен був укладатися, а отже не встановлено наявності у господарських відносинах позивача із наведеними особами ознак трудових відносин, які б давали право відповідачеві вимагати від позивача укладення відповідних трудових договорів. Таким чином, на думку позивача, в її діях відсутні порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а тому постанова відповідача є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
04.02.2020 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, порушення вимог законодавства про працю позивачем, які викладені в акті від 30.10.2019 року № ДН3142/1510/АВ, дійсно мали місце. Так, в ході проведення інспекційного відвідування документів під час перевірки питання оформлення трудових відносин встановлено допуск 3 осіб до праці без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень та без повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівників на роботу. Отже, при винесені постанови про накладення штрафу суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова складена у відповідності до норм чинного законодавства.
17.02.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем доводи позовної заяви не спростовано, а викладені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 146-148).
20.02.2020 року представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких останній вважає її не обгрунтованою та просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 154-155).
Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження (а.с.225).
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.242), шляхом електронної пошти направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи через карантинні заходи, направлені на запобігання поширенню COVID-19.
Вирішуючи зазначене клопотання представника відповідача про оголошення в розгляді справи перерви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що в матеріалах справи, наявне клопотання відповідача про розгляд адміністративної справи без участі представника відповідача (а.с.231), крім того, представником відповідача було подано відзив на позов з додатками та заперечення на відповідь на відзив.
Згідно із ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням заяви представника позивача та представника відповідача про розгляд справи у письмовому провадженні за їх відсутності, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.03.2016 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності є: 96.09 - надання інших індивідуальних послуг.
30.10.2019 року інспекторами праці складено акт інспекційного відвідування №ДН3142/1510/АВ, яким встановлено факт порушення трудового законодавства, що полягає у фактичному допуску працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконання роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ССВ.
В акті інспекційного відвідування №ДН3142/1510/АВ зазначено, що у договорах про надання послуг по прибиранню прибудинкової території для виконавця передбачена матеріальна відповідальність, що характерно для трудових відносин в силу положень п. 6 ст. 134 КЗпП України. Також, в акті наведено обґрунтування про те, що цивільно-правові договори містять визначення обсягів виконаних робіт та результатів праці, передбачають систематичні трудові функції у ФОП ОСОБА_1 відповідно до економічного напрямку її господарської діяльності, а також не передбачають посилання на стандарти та вимоги, що висуваються до даного виду робіт. Таким чином відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала координацію, що полягала в організації процесу роботи та контролі за ходом її виконання та якості. Предметом договорів про надання послуг по прибиранню прибудинкової території з фізичними особами є процес праці, а не кінцевий результат.
З урахуванням наведеного, відповідачем зроблено висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснила фактичний допуск до роботи 3-х фізичних осіб, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення відповідного центрального органу виконавчої влади, що порушує вимоги ч.1 ст.21,ч.ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України.
В акті інспекційного відвідування зазначено, що позивачем укладено з ОСОБА_4 договір від 31.12.2018 року, предметом якого є надання послуг по прибиранню прибудинкової території ОСББ, прибирання та очищення від бруду під`їздів будинку, та складається з придбання снігу, посипання доріжок, прибирання сміття, чистка дворових урн від сміття на прибудинковій території, прибирання під`їздів будинку ОСББ виконавцем за усним або письмовим звернення замовника, строк дії договору складає один місяць і визначається періодом з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року, договір від 01.05.2019 року, строк дії договору складає один місяць і визначається періодом з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року, а також договір від 01.08.2019 року, строк дії договору складає два місяці і визначається періодом з 01.08.2019 року по 30.09.2019 року.
Також, позивачем укладено з ОСОБА_3 договір від 28.02.2019 року, предметом якого є надання послуг по прибиранню прибудинкової території ОСББ, прибирання та складається з прибирання сміття, чистка дворових урн від сміття на прибудинковій території виконавцем за усним або письмовим звернення замовника, строк дії договору складає два місяці і визначається періодом з 01.03.2019 року по 30.04.2019 року, а також договір від 01.06.2019 року, строк дії договору складає три місяці і визначається періодом з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року.
Крім того, ФОП ОСОБА_1 укладено з ОСОБА_2 договір від 31.01.2019 року, предметом якого є надання послуг по прибиранню прибудинкової території ОСББ, та складається з придбання снігу, посипання доріжок, прибирання сміття, чистка дворових урн від сміття на прибудинковій території виконавцем за усним або письмовим звернення замовника, строк дії договору складає два місяці і визначається періодом з 01.02.2019 року по 31.03.2019 року, а також договір від 01.06.2019 року, строк дії договору складає три місяці і визначається періодом з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року.
Всі фізичні особи, які за договорами є виконавцями, протягом 2018-2019 років отримували винагороду за актами прийому наданих послуг (виконаних робіт), копії яких наявні в матеріалах справи.
З огляду на регулярний характер виконуваної працівниками роботи, відсутність конкретного результату праці, враховуючи специфіку такої роботи, в ході проведення інспекційного відвідування було встановлено фактичний допуск 3-х працівників до роботи у позивача, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення відповідного центрального органу виконавчої влади, що порушує вимоги ч.1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.
На підставі акту №ДН3142/1510/АВ від 30.10.2019 року винесено припис про усунення виявлених порушень від 31.10.2019 року №ДН3142/1510/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути встановлені порушення: у строк до 15.11.19 року.
Також, 09.12.2019 року, на підставі акту інспекційного відвідування від 30.10.2019 року №ДН3142/1510/АВ, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу №ДН3142/1510/АВ/ТД-ФС611, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 375 570,00 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем постанови №ДН3142/1510/АВ/ТД-ФС611 від 09.12.2019 року про накладення штрафу у розмірі 375 570,00 грн.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 цього КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови :акти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно частин 1, 2 статті 928 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно - правовими договорами процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Підрядник, який працює згідно з цивільно - правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально - визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Предметом трудового договору є власна праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно - правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу роботи.
Процедуру проведення управлінням Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року (далі - Порядок № 823).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Згідно з пунктами 19, 20, 21, 22 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Під час розгляду справи судом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування, складено акт №ДН3142/1510/АВ від 30.10.2019 року, яким встановлено порушення ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України в частині фактичного допуску 3 працівників до роботи без укладання трудових договорів у письмовій формі з працівниками.
31.10.2019 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області винесло припис про усунення виявлених порушень №ДН3142/1510/АВ, відповідно до якого позивача зобов`язано усунути до 15.11.2019 року порушення ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України щодо трьох найманих працівників, які допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого в письмовій формі із наказом та повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу.
Фізичною особою-підприємцем вказаний припис було оскаржено в судовому порядку.
Дана постанова є такою, що набрала законної сили.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. При цьому виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Працівник не зараховується до штату підприємства, не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Таким чином, між вищезазначеними особами та ФОП ОСОБА_1 були укладені договори цивільно-правового характеру, що в свою чергу не є трудовим договором та позивач не несе обов`язку укладати з останніми саме договір трудового характеру.
Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини щодо правомірності винесення припису від 31.10.2019 року №ДН3142/1510/АВ/П не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність та скасування постанови винесеної Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН3142/1510/АВ/ТД-ФС611 від 09.12.2019 року.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН3142/1510/АВ/ТД-ФС611 від 09.12.2019 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 375 570,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець