Справа № 300/2641/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2641/19 пров. № А/857/10402/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Сеника Р.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 300/2641/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гундяк В.Д. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 27.02.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (далі відповідач) про визнання бездіяльності щодо дотримання встановленого законом строку надання інформації на запит та щодо надання публічної інформації протиправною, зобов`язання надати таку інформацію.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що відповідач повинен мати в наявності запитувану інформацію, а відтак і зобов`язаний був надати її позивачу на відповідний запит. Таким чином посилання на відсутність такої інформації є безпідставною. Також зазначає, що судом першої інстанції неправомірно покладено судові витрати на позивача, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджується матеріалами справи, а тому звільнений від сплати судового збору.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 18.11.2019 позивач звернувся до Оболонської сільської ради з 35 інформаційними запитами на публічну інформацію, в тому числі і запитом за № 20, в якому просив надати засвідчені належним чином копії протоколів засідань постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради за 2015 рік.

У зв`язку з поданням позивачем 18.11.2019 року до Оболонської сільської ради 35 запитів про надання публічної інформації, останньою листом від 22.11.2019 № 347 позивача повідомлено, що дані запити потребують додаткового опрацювання, відповідь на них буде надана протягом 15 днів.

В подальшому, на вищевказаний запит 10.12.2019, за підписом сільського голови Куленича А.В., Оболонською сільською радою надано позивачу відповідь № 388 про відсутність у відповідача запитуваної інформації.

Проте, вважаючи дії розпорядника інформації Оболонської сільської ради щодо недотримання встановленого п`ятиденного строку надання інформації на запит та ненадання публічної інформації протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюються, крім вищенаведених положень Конституції України, також Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 5 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частинами 1- 2 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З матеріалів справи встановлено, що отримавши 18.11.2019 від позивача 35 запитів на публічну інформацію, відповідач, з дотриманням п`ятиденного терміну, листом від 22.11.2019 № 347 повідомив ОСОБА_1 , що дані запити потребують додаткового опрацювання, а відповідь на них буде надана протягом 15-ти днів.

В подальшому, 10.12.2019 відповідачем, в межах 15 робочих днів позивачу надано відповідь про відсутність в Оболонській сільській раді запитуваної інформації протоколів засідань постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради за 2015 рік.

Відтак відповідно до приписів статті 20 Закону № 2939-VI, з врахуванням рішення про продовження строку розгляду запиту, відповідь на вищевказаний запит від 18.11.2019 позивачу надана з дотриманням терміну визначеного законодавством.

Апеляційний суд враховує, що відповідач, отримавши від позивача одночасно значну кількість запитів, які потребували опрацювання та унеможливлювали надання відповіді на них в п`ятиденний строк.

Отже продовження строку для опрацювання запитів також відповідає вимогам Закону № 2939-VI.

Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності позивача..

Щодо зобов`язання відповідача надати публічну інформацію - протоколи засідань постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради за 2015 рік, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 22 Закону № 2939-VI передбачено право розпорядника інформації відмовити у задоволенні запиту з підстав, передбачених у ч. 1 наведеної норми, зокрема якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив про відсутність у нього запитуваних протоколів засідань постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради за 2015 рік.

Таким чином, відповідач не ухилився від надання відповіді на інформаційний запита.

Позивач посилається на те, що протоколи засідань постійно діючих комісій є відкритими, оприлюднюються та надаються на відповідний інформаційний запит, що прямо передбачено частиною 10 статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Апеляційним судом встановлено, що підставою відмови у наданні інформації на запит стало те, що запитувана позивачем інформація - копій протоколів засідань постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради за 2015 рік у відповідача відсутня, тобто не відображена та не задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання Оболонською сільською радою своїх повноважень.

Однак у справі відсутня інформація про те, що у запитуваний період, зокрема у 2015 році, засідання комісії з соціально-економічного розвитку села Оболонської сільської ради скликались та чи були такі засідання правомочними для розгляду відповідних питань.

Окрім цього також відсутня інформація щодо того, чи фіксувалась у 2015 році такі засідання згідно положень ч. 10 ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у відповідних протоколах, копії яких позивач просив надати у своєму запиті № 20 від 18.11.2019.

Поряд з цим, статтею 1 Закону № 2939-VI встановлено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Тобто відповідач, як розпорядник інформації, зобов`язаний надати на вимогу позивача публічну інформацію, яка вже відображена (задокументована) на будь-яких носіях у процесі виконання відповідачем своїх владних повноважень, тобто вже створену публічну інформацію.

Водночас, Закон № 2939-VI не покладає на відповідача обов`язок створювати на вимогу позивача, як запитувача публічної інформації, нову публічну інформацію, яка до цього не була відображена (задокументована) в процесі його публічно-владної діяльності.

Аналізуючи вищевикладені норми, апеляційний суд зазначає, що покликання сторін, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу про те, що Оболонська сільська рада зобов`язана володіти і мати в наявності протоколи засідань постійно діючої комісії (соціально економічного розвитку села) Оболонської сільської ради є хибним, тому що відсутність вищевказаних протоколів на день звернення позивача, не може зумовлювати зобов`язання створити та надати такі протоколи на запит особи, за відсутності відомостей про засідання у 2015 році постійно діючої комісії (соціально-економічного розвитку села) Оболонської сільської ради.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі № 9901/925/18 викладено правову позицію, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Щодо судових витрат, віднесених на рахунок позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції не зазначив, які саме витрати віднесені на рахунок позивача.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що такі складаються виключно із витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відтак, виходячи із правил розподілу судових витрат, визначених статтею 139 КАС України, враховуючи обґрунтовану відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно поклав понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу на самого позивача.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені вище мотиви підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 300/2641/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук