Справа № 380/6331/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/6331/20 пров. № А/857/11156/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Савки С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року (суддя Кухар Н.А., час ухвалення 13:33 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №380/6331/20 за позовом Військової прокуратури Західного регіону України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

про визнання протиправною і скасування постанови,

встановив:

У серпні 2020 року позивач Військова прокуратура Західного регіону України звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому, із врахуванням заяви про описку в прохальній частині позову, просила: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. ВП №62334054 від 20.07.2020 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив залишити позов Військової прокуратури Західного регіону України без розгляду або відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції від 26.08.2020 року не погодився позивач Військова прокуратура Західного регіону України (на даний час перейменована на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону) та оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не взято до уваги, що 04.06.2020р. заступником прокурора регіону подано касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020р. у справі №1.380.2019.006966. На час перегляду справи у касаційному порядку військова прокуратура регіону звернулась з клопотанням про зупинення виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020р. у справі №1.380.2019.006966, оскільки у випадку нарахування та виплати коштів, відповідно до положень ст.381 КАС України, поворот виконання допускається, лише якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами. Отже, у випадку задоволення судом даної касаційної скарги, буде неможливо здійснити поворот виконання скасованого судового рішення, а тому зупинення його виконання є вкрай важливо та необхідно. У зв`язку з цим, у випадку скасування судом касаційної інстанції оскаржуваної постанови неможливо буде здійснити поворот її виконання, а тому необхідно зупинити виконання цієї постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 30.06.2020р. ухвалою касаційного адміністративного суду відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, проте клопотання прокуратури регіону про зупинення виконання рішення суду не вирішено. Крім того, апелянт вказує на те, що в оскарженій постанові про накладення штрафу ВП №62334054 від 20.07.2020р. наявні порушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Зокрема, в мотивувальній частині постанови державним виконавцем зазначено, що 15.06.2020р. відкрито виконавче провадження №62334054, а дані про фактичне виконання рішення суду станом на 23.04.2020р. у виконавця відсутні. Апелянт зазначає, що відкриття виконавчого провадження відбулось значно пізніше, ніж 23.04.2020 року.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.08.2020р. та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року в адміністративній справі №1.380.2019.006966 визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Західного регіону України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 21.05.2019р. компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2016-2019 роки терміном 60 діб та компенсацію за додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018-2019 роки загальним терміном 28 днів. Стягнуто із Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2019 роки терміном 60 діб та компенсацію за додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 - 2019 роки терміном 28 днів у сумі 88834 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 24 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44. Зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення із розрахунку 1725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн. 38 коп. в день за весь час затримки з 22.05.2019р. по день фактичного розрахунку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року по справі №1.380.2019.006966 без змін.

15.06.2020р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62334054 з виконання виконавчого листа №1.380.2019.006966, виданого 18.05.2020р. Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення із розрахунку 1725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн. 38 коп. в день за весь час затримки з 22.05.2019р. по день фактичного розрахунку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44. У цій постанові зазначено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 22-23).

Постановою цього ж державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №62334054 від 20.07.2020р. за невиконання рішення суду без поважних причин на Військову прокуратуру Західного регіону України, як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 24-25).

Не погоджуючись з винесеною постановою від 20.07.2020р. ВП №62334054 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст.5 вищевказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, з врахуванням приписів статті 19 Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження», суб`єкт владних повноважень, яким являється відповідний орган ДВС має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, згідно ст.63 цього Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначає відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Так, згідно ст.75 цього Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, наведеними правовими нормами встановлено, що обов`язковою умовою для можливості державним виконавцем винесення постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, являється факт невиконання рішення без поважних причин.

Встановлення таких обставин як невиконання судового рішення та наявність поважних причин такого невиконання слід здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально.

Судом першої інстанції було вірно враховано, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Також, згідно частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №62334054 від 15.06.2020р. щодо виконання виконавчого листа №1.380.2019.006966 від 18.05.2020р., рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року, для виконання якого і було видано вказаний виконавчий лист, набрало законної сили і підлягало виконанню.

Суд апеляційної зазначає, що оскарження судового рішення в касаційному порядку не може вважатися поважною причиною його невиконання.

Разом з тим, Військовою прокуратурою Західного регіону України не надано доказів про існування обставин, які б підтверджували поважність причин невиконання вказаного вище виконавчого листа.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що згідно ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак, допущена державним виконавцем помилка у постанові про накладення штрафу, а саме: невірне зазначення дати « 23.04.2020», станом на яку не виконано рішення суду, не може бути підставою для визнання протиправною постанови.

Таким чином, оскільки позивач (боржник у виконавчому провадженні) не виконав судового рішення без поважних причин, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. ВП №62334054 від 20.07.2020 року.

Оскаржена постанова ДВС про накладення штрафу від 20.07.2020р. винесена в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року в адміністративній справі №380/6331/20 за позовом Військової прокуратури Західного регіону України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 09.10.2020 року