Справа № 640/1103/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 жовтня 2020 року м. Київ № 640/1103/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., розглянувши клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві
про зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 2), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006 р. по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018 р. та за період з 01.01.2016 р. по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017 p., відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на його користь судові витрати у розмірі 768, 40 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини його пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 15.11.2006р по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме, по 24.09.2018р та за період з 01.01.2016р по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016 рік, а саме, по 06.02.2017р, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до положень частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.06.2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчі листи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява, в якій він просить суд відповідно до вимог КАС України (зокрема, згідно зі статтею 382 КАС України) прийняти певні дієві судові рішення (визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі № 640/1103/19 від 27.01.2020 р., зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про обчислення та визначення належного розміру компенсації втрати частини моєї пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 15.11.2006р по дату виплати основної пенсійної заборгованості, а саме по 24.09.2018р та за період з 01.01.2016 по дату виплати пенсійної заборгованості за 2016р, а саме по 06.02.2017р., відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, для подальшої її виплати йому, а в разі подальшого ігнорування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві законних вимог суду та продовження невиконання ним означеного судового рішення - накласти на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві штрафи в певних розмірах, ...), за якими відповідач (боржник) нарешті належно та в повному обсязі виконає рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2019 р. в адміністративній справі № 640/1106/19, яке прийнято на захист його пенсійних прав.

Суд ознайомившись із поданим клопотанням, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13 березня 2017 року вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2020 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа в рамках виконавчого провадження № 62450087, керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39 та статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження № 62450087.

08.09.2020р до суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), надійшли до відома постанова від 04.09.2020, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 640/1103/19 від 11.06.2020, що видав Окружний адміністративний суд м. Києва, та оригінал виконавчого листа від 11.06.2020р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Керуючись статтями 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 року у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.ст.293-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська