Справа № 400/1239/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 р. № 400/1239/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, 54001; Центрального районного відділу в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Наваринська, 15, м. Миколаїв, 54030

третя особа:Державна міграційна служба України, вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01025

про:визнання протиправними та скасування рішень від 28.01.2020 № 2613, від 29.02.2020 № 0010,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач 1) № 2613 від 28.01.2020 про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання;

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального районного відділу у місті Миколаєві Управління (надалі - Відділ або відповідач 2) № 0010 від 29.02.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

В якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, позивач вказав Державну міграційну службу України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що у відповідачів не було законних підстав для прийняття оскаржених рішень.

Управління позовні вимоги заперечило, вказало, зокрема, у відзиві (ар. с. 53-60), що підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання було встановлення факту подання позивачем завідомо неправдивих відомостей, а підставою для скасування дозволу на імміграцію було з`ясування факту його надання на підставі свідомо неправдивих відомостей та документів, що втратили чинність.

Позивач подав відповідь на відзив (ар. с. 135-138) та відповідь на пояснення третьої особи (ар. с. 139-142).

Управління подало заперечення на відповідь на відзив (ар. с. 169-172).

Відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав, представника в судове засідання не направив, про причини його неприбуття суд не повідомив.

В судовому засіданні позивач і його представник вимоги адміністративного позову підтримали, представник відповідача 1 і третьої особи проти його задоволення заперечували.

Як встановлено судом, 11.08.2017 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зареєстрував шлюб позивача і громадянки України ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 11.08.2017 (ар. с. 73).

Згідно з інформацією, що міститься у повідомленні Управління, адресованому Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, 22.12.2019 закінчився строк дії виданої позивачу посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 (ар. с. 103).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України від 07.06.2001 № 2491-ІІІ «Про імміграцію» (надалі - Закон № 2491), дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

21.08.2019 позивач звернувся до Відділу із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (надалі - Заява про дозвіл, ар. с. 63), до якої, серед інших документів, додав копію паспорта дружини - ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 8 затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Положення про паспорт громадянина України», до паспортної книжечки при досягнення громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін (пункт 12 зазначеного Положення). У пункті 8 визначено, що паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Суд встановив відсутність у паспорті ОСОБА_2 , копію якого позивач додав до Заяви про дозвіл, фотокартки, що відповідає її вікові (25 років дружині позивача виповнилось ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У Заяві про дозвіл ОСОБА_1 вказав місце його проживання в Україні - АДРЕСА_2 . На підтвердження цієї обставини позивач додав видану 19.08.2019 державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради довідку про реєстрацію місця проживання (№ 19.03.03-21/1/6843/19, ар. с. 72).

15.01.2020 Відділ, на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491, видав ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну строком дії до 15.01.2021 (ар. с. 91).

20.01.2020 ОСОБА_1 , з метою отримання посвідки на постійне проживання, подав до Управління заяву-анкету № 248790000 (надалі - Заява про посвідку, ар. с. 100), в якій також зазначив, що місцем його проживання у Україні є адреса: АДРЕСА_2 .

Як зазначено у відзиві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 «Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» (надалі - Порядок № 321) передбачено здійснення заходів з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та проведення перевірки поданих нею документів. За результатами перевірки, в тому числі, чинності дозволу на імміграцію, було встановлено, що при поданні позивачем Заяви про дозвіл «… дійсні документи, що підтверджували би належність його дружини - ОСОБА_2 до громадянства України не надавалися …». Крім того «… співробітниками … УДМС України в Миколаївській області було здійснено перевірку стосовно проживання ОСОБА_1 … за … адресою та встановлено, що іноземець за … адресою не проживає, а будинок знаходиться в непридатному для проживання стані. Таким чином, іноземець надав неправдиві відомості про адресу свого проживання …».

Ці обставини стали підставою для прийняття 28.01.2020 Управлінням «Рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання» № 2613 (надалі - Рішення Управління, ар. с. 9).

Крім того, 28.02.2020 начальник Відділу затвердив складений посадовою особою Відділу «Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Турецької Республіки ОСОБА_1 » (надалі - Висновок, ар. с. 93-94), а 29.02.2020 - прийняв «Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну» № 0010 (надалі - Рішення Відділу, ар. с. 8, зворотній бік).

У позові ОСОБА_1 вказав, що він зі своєю дружиною ОСОБА_2 з серпня 2017 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 , підтвердженням чого є додані до позовної заяви договори оренди квартири у приватної особи (ар. с. 17, 18, 19). Позивач зазначив, що про цю обставину він повідомив працівника Управління.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно з пунктами 2 і 3 статті 5 Закону № 2491, Кабінет Міністрів України визначає порядок провадження за заявами про надання дозволів на імміграцію і поданнями про скасування дозволів на імміграцію та виконання прийнятих рішень, а також затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

Відповідно до пунктів 36-38 Порядку № 321, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

Факт постійного проживання іноземця або особи без громадянства на території України до прийняття до громадянства України перевіряється шляхом вивчення матеріалів її справи про надання дозволу на імміграцію.

У разі коли дозвіл на імміграцію виданий одним територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, а документи для оформлення посвідки подані до іншого територіального органу/територіального підрозділу ДМС у зв`язку із зміною іноземцем або особою без громадянства місця проживання, чинність дозволу на імміграцію перевіряється шляхом надсилання відповідних запитів до місця видачі дозволу, відповідь на які надається протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Підпунктом 9 пункту 62 Порядку № 321 (нормою, якою обґрунтовано Рішення Управління) встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факти подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію.

Відповідно до наявних у справі доказів, власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , що підтверджується, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕВ 465557 (ар. с. 110).

Представник ОСОБА_4 - Малиновська Наталя Сергіївна (адвокат, яка представляла інтереси позивача у цій справі). Саме Малиновська Н.С. , зі слів позивача, «знайшла» йому адресу для реєстрації місця проживання. Суд зауважив, що і у січні 2020 року Малиновська Н.С. , яка діяла в інтересах ОСОБА_6 , згідно з довіреністю від 17.08.2018 (ар. с. 107), звернулась до начальника Управління із заявою, в якій вказала, що вона не заперечує проти реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 (ар. с. 105).

До відзиву Управління додало надані посадовій особі Управління 27.01.2020 пояснення ОСОБА_7 , місцем реєстрації якої є адреса: АДРЕСА_2 (ар. с. 114). У цих поясненнях ОСОБА_7 , зокрема, вказала, що ще 7 років тому будинок, зазначений позивачем у Заяві про довідку, був «… розвалений та не придатний для проживання. За всі 7 років я не бачила жодного власника або мешканця цього будинку, який не придатний для житла … мені відомо, що за цією адреско … постійно реєструються іноземці, про що свідчать листи, які надходять поштою …».

Також до відзиву Управління додало фотографії будинку АДРЕСА_2 (ар. с. 115, 116).

В судовому засіданні позивач підтвердив, що за адресою, зазначеною в Заяві про посвідку, він ніколи не проживав.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що позивач подав завідомо неправдиві відомості стосовно місця свого проживання, і ця обставина є достатньою підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки.

За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Управління.

У Рішенні Відділу вказано, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну є пункт 1 частини першої статті 12 Закону № 2491, згідно з яким дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Згідно з пунктом 21 та абзацом першим пункту 22 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» (надалі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Як вказано вище, у Заяві про дозвіл позивач вказав неправдиві відомості щодо місця свого проживання в Україні, при цьому своїм підписом підтвердив, що йому відомо про те, що наслідком зазначення свідомо неправдивих відомостей є відмова у наданні дозволу на імміграцію.

Оскільки позивач надав Відділу свідомо неправдиві відомості щодо місця свого проживання в Україні, суд дійшов висновку про те, що Рішення Відділу відповідає Закону № 2491.

За таких обставин, позов в цій частині задоволенню також не підлягає.

В той же час, суд визнав за необхідне вказати на хибність доводів Відділу про те, що недійсність паспорту дружини позивача є підставою для скасування дозволу.

По-перше, паспорт дружини відсутній у переліку документів, що наведений у пункті 11 Порядку № 1983 та у пункті 4 частини сьомої статті 9 Закону № 2491, тому подання його разом із Заявою про дозвіл не було обов`язковим.

По-друге, підставами для надання дозволу позивач вказав факт перебування понад два роки в шлюбі з громадянкою України. Ці факти відповідачі не спростували, а недійсність паспорта ОСОБА_2 не має своїм наслідком ані припинення громадянства України, ані недійсність укладеного з позивачем шлюбу.

Судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 28.01.2020 № 2613 та до Центрального районного відділу у місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 29.02.2020 № 0010.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна