Справа № 826/13464/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в місті Києві здійснити донарахування та виплатити ОСОБА_1 частину заробітної плати, у вигляді суми зменшеної премії за червень 2018 року з урахуванням приписів передбачених пунктом 3.1 наказу від 21 червня 2016 року № 542, яким затверджено «Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції у місті Києві»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням суми донарахованої премії за червень 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено наявність підстав для зменшення позивачу розміру премії за червень 2018 року. Суд зазначив, що відповідачем порушено порядок позбавлення ОСОБА_1 премії, оскільки згідно доповідної записки, яка містить посилання на події, що відбулись у травні 2018 року, особа не може бути позбавлена премії за червень 2018 року. Крім того, суд вказав на те, що обраний позивачем спосіб захисту його прав шляхом звернення до суду з вказаним позовом відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, оскільки наказ про зменшення розміру премії ОСОБА_1 не приймався, а премія, яка визначена у наказі від 22 червня 2018 року № 611 о/с «Про встановлення премії працівникам підрозділів Головного управління Національної поліції у місті Києві» виплачена позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві, подало апеляційну скаргу у якій, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неповне з`ясування обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що питання грошового забезпечення поліцейських визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», якою передбачено право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не надав до суду доказів, які б підтверджували правомірність його дій щодо зменшення розміру премії. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не зазначив в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , з січня 2006 року по 30 червня 2018 року проходив службу в Національній поліції України.

3 17 травня 2016 року по 30 червня 2018 року позивач працював на посаді начальника сектору кримінальної поліції відділу поліції на станції Дарниця Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

ОСОБА_1 29 травня 2018 року подав до Головного управління Національної поліції у місті Києві рапорт про надання щорічної відпустки, рапорт про надання матеріальної допомоги за 2018 рік, рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням після виходу з відпустки, тобто з 30 червня 2018 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 22 червня 2018 року № 611 о/с «Про встановлення премії працівникам підрозділів Головного управління Національної поліції у місті Києві» встановлено розміри премій поліцейським, державним службовцям, цивільному персоналу Головного управління Національної поліції у місті Києві за червень 2018 року згідно з додатками. Зокрема, ОСОБА_1 нарахована премія у розмірі 39,3% грошового забезпечення.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 27 червня 2018 року № 621 о/с позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.

Станом на день звільнення ОСОБА_1 з роботи його стаж служби в поліції, який враховується для виплати одноразової грошової допомоги склав 12 років 05 місяців 09 днів.

Листом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 10 липня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі доповідної записки начальника Дарницького управління поліції від 06 червня 2018 року, в якій порушено клопотання про зменшення щомісячної премії за червень 2018 року окремим працівникам за низькі показники з розкриття злочинів, ігнорування вимог та вказівок керівництва порушення службової та виконавчої дисципліни розмір його премії за червень 2018 року зменшено на 2000 грн 00 коп.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції у місті Києві від 02 серпня 2018 року № 1524, в липні 2018 року позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 25074 грн 00 коп з розрахунку: посадовий оклад - 2800 грн 00 коп., оклад за спеціальним званням - 2000 грн 00 коп, надбавка за стаж служби в поліції - 1200 грн 00 коп. (25%), премія - 2358 грн 00 коп. (39,3%). Всього грошове забезпечення за червень становить 8358 грн 00 коп.

Вважаючи, що при звільненні, безпідставно зменшено розмір премії, як складової заробітної плати за останній місяць служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оскільки, підстави для виплати позивачу премії за червень 2018 року у меншому розмірі ніж передбачалось відсутні, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988 (далі - Постанова № 988) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.п. 1, 2 Постанови № 988 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

При цьому згідно з абз. 2 п. 4 Постанови № 988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VIII, постанови № 988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).

Згідно з п. 3 Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У відповідності до абз. 1, 2 п. 12 Порядку № 260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції. Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Аналогічні положення містить також Положення про преміювання поліцейських, державних службовців, службовців та цивільного персоналу, затверджене наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21 червня 2016 року № 542 (далі - Положення № 542).

Згідно з п. 23 Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Тобто, розмір премії, який виплачується поліцейському, впливає на розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2018 року позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 25074 грн з розрахунку: посадовий оклад - 2800 грн 00 коп., оклад за спеціальним званням - 2000 грн 00 коп., надбавка за стаж служби в поліції - 1200 грн 00 коп. (25%), премія - 2358 грн 00 коп. (39,3%).

Підставою встановлення ОСОБА_1 розміру премії в червні 2018 року є доповідна записка безпосереднього керівника позивача - начальника Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві полковника поліції ОСОБА_2 складена на ім`я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві полковника поліції ОСОБА_3 про грошове забезпечення працівників Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

У доповідній записці зазначено, що протягом травня 2018 року окремі працівники Дарницького управління поліції мають низькі показники з розкриття злочинів, ігнорують вимоги та вказівки керівництва, не сумлінно виконують функціональні обов`язки, допустили порушення службової та виконавчої дисципліни. Враховуючи викладене, керуючись Порядком № 260 керівництвом Дарницького управління поліції подано клопотання про зменшення щомісячної премії за червень 2018 року, зокрема, майору поліції ОСОБА_1 , начальнику сектору кримінальної поліції відділу поліції на станції «Дарниця» у розмірі 2000 грн.

Разом з тим, зазначаючи про вчинення позивачем дій, що можуть бути підставою для зменшення розміру премії у травні 2018 року та зменшуючи розмір премії у червні 2018 року відповідач не врахував вимоги абз. 3 - 7 п. 12 Порядку № 260.

Так, згідно з абз. 3 - 7 п. 12 Порядку № 260 виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції. У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці. Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення. Поліцейським поліції охорони виплата премії здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

З зазначених норм права вбачається, що у разі якщо позивачем вчинено проступок, який впливає на розмір премії у травні 2018 року до наказу про призначення премії за вказаний місяць вносяться відповідні зміни, а розмір премії перераховується в наступному місяці.

Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували факт внесення змін до наказу про преміювання за травень 2018 року.

Також відповідач не підтвердив, що випала позивачу премії у меншому розмірі була здійснена у зв`язку з внесенням змін до наказу про преміювання за травень 2018 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач прийнявши рішення про зменшення позивачу премії у червні 2018 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про визначення розміру премії за червень 2018 року прийнято Головним управлінням Національної поліції у місті Києві лише на підставі доповідної записки, в обґрунтуванні якої не наведено відповідних обставин, а вказано лише загальні фрази про ігнорування вимог та вказівок керівництва.

Водночас, як зазначено відповідачем у листі від 10 липня 2018 року наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 до УФЗБО Головного управління Національної поліції у місті Києві не надходив. Аналогічну інформацію надано начальником Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку у листі від 12 жовтня 2018 року № 3606вх/125/30/01-2018 начальнику відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 про зменшення розміру премії під підпис не повідомлявся, що не заперечується відповідачем. Крім того, з матеріалів вбачається та апелянтом не спростовано того, що наказ про зменшення розміру премії не видавався. Отже, існує лише наказ від 22 червня 2018 року № 611 о/с «Про встановлення премії працівникам підрозділів Головного управління Національної поліції у місті Києві». Премію за даним наказом позивач отримав і наказ не оскаржує.

Відтак доводи відповідача стосовно того, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить закону не відповідають обставинам справи.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У даному випадку, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснити донарахування та виплатити частину заробітної плати, у вигляді суми зменшеної премії за червень 2018 року з урахуванням приписів, передбачених пунктом 3 Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції у місті Києві, затвердженого наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21 червня 2016 року № 542 та зобов`язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням суми донарахованої премії за червень 2018 року - є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у місті Києві, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено « 12» жовтня 2020 року.