Справа № 520/7376/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р. № 520/7376/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Севастьяненко К.О.

за участю:

секретаря судового засідання - Жукової О.С.,

представника відповідача - Янковського С.А.,

третьої особи - ОСОБА_5.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області третя особа: Секретар Крисинської сільської ради Федько Наталія Анатоліївна про поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження № 13-к від 10.04.2020 року Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного реєстратора Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області з 10 квітня 2020 року;

- стягнути з Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день винесення рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного реєстратора Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядження № 13-к від 10.04.2020 Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач неодноразово повідомляв колишнього голову Крисинської сільської ради та тимчасово виконуючу повноваження сільського голови про причини неприбуття до свого робочого місця.

Ухвалою суду від 15.06.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання.

Від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов в якому останній зазначив, що позивача було звільнено на підставі систематичних прогулів та відсутності на робочому місці без поважних причин на протязі майже місяця. Вказані обставини зафіксовані відповідними доказами, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання не прибув, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань з приводу причин неявки суду не надав.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржуване розпорядження є правомірним, підстави для його скасування відсутні. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання прибула, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Розпорядженням сільського голови Крисинської сільської ради № 20-к від 06.06.2019 ОСОБА_1 було прийнято на посаду державного реєстратора Крисинської сільської ради в порядку переведення.

Відносно ОСОБА_1 було проведено перевірку за фактом присутності на робочому місці, в результаті якої були встановлені факти прогулів, про що були складені відповдні акти від 03.04.2020, 06.04.2020 та 08.04.2020.

На підставі систематичних прогулів та відсутності на робочому місці без поважних причин позивача було звільнено відповідно до розпорядження секретаря Крисинської сільської ради № 13-к від 10.04.2020 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись із вказаним розпорядженням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що службою в органах місцевого самоврядування є професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону).

У ст. 7 Закону № 2493-III зазначено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону № 2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Одним із основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у ст. 4 Закону № 2493-III, є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

У свою чергу, відповідно до ст. 19 Закону № 2493-III особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому Законом. Проте, на сьогодні такого порядку Законом не передбачено.

Таким чином, враховуючи відсутність у зазначеному Законі особливої процедури притягнення працівника органу місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності, в даному випадку застосовується порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України (далі - КЗпП України).

Також, при вирішення питання про накладення дисциплінарного стягнення на посадову особу органу місцевого самоврядування необхідно враховувати приписи Закону України "Про державну службу".

КЗпП України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст. 1 КЗпП України).

Згідно з ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Як зазначено у ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, посадова особа місцевого самоврядування має обов`язки та повинна дотримуватись правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування, за невиконання чи неналежне виконання яких передбачена дисциплінарна відповідальність визначена Законом.

Більше того, досліджуючи питання щодо дисциплінарної відповідальності слід зазначити, що це є одним із видів юридичної відповідальності, яка встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника.

Так, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов`язків особа повинна нести відповідальність, передбачену нормами законодавства про працю.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, яким є винне протиправне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.

Дисциплінарний проступок може виражатись дією або бездіяльністю особи, яка порушує вимоги законодавства про працю, локальних актів, наказів або розпоряджень роботодавця, що встановлюють трудові обов`язки працівника.

Пункт 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначає, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим Законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 64 Закону України "Про державну службу", за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 65 вказаного Закону встановлено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 66 Закону України "Про державну службу", до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3)попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до ст. 74 вказаного Закону, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

З метою з`ясування вищезазначених обставин щодо дій потенційного порушника трудової дисципліни власник або уповноважений ним орган своїм розпорядженням може ініціювати проведення службової перевірки, яку доручити дисциплінарній комісії, створення якої передбачено ст. 69 Закону України "Про державну службу".

Суд зазначає, що ані КЗпП України, ані Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" не передбачає такої обов`язкової стадії у справі про притягнення до дисциплінарної відповідальності службовця органу місцевого самоврядування як «службова перевірка», але разом із тим слід звернути увагу, що накладення дисциплінарного стягнення передбачає обов`язкове з`ясування його наявності та всіх обставин вчинення, ступеня тяжкості та інших обставин які можуть вплинути на прийняття рішення.

Питання доведеності вини особи у вчиненні дисциплінарного проступку має найголовніше значення. Відповідно і висновок за наслідками службової перевірки має бути однозначно стверджувальним та не містити догадок чи припущень щодо винності особи.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням № 14-од від 01.04.2020 створено комісію з перевірки роботи державних реєстраторів та дотримання ними трудової дисципліни, до складу якої входили: Голова комісії - ОСОБА_5., секретар Крисинської сільської ради, секретар комісії - ОСОБА_10 , головний бухгалтер Крисинської сільської ради та члени комісії, депутати Крисинської сільської ради: ОСОБА_8, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На підставі розпорядження т.в.о. Крисинської сільської ради, протягом трьох днів проводилась перевірка ОСОБА_1 на робочому місці, в результаті якої були встановлені факти прогулів, про що були складені відповідні акти.

Відповідно до акту фіксації відмови від надання письмових пояснень від 07.04.2020 складеного у присутності безпосереднього керівництва - виконуючої обов`язки голови Крисинської сільської ради ОСОБА_5., діловода сільської ради ОСОБА_11., головного бухгалтера сільської ради ОСОБА_10. позивач відмовився від надання будь-яких письмових та усних пояснень відсутності його на робочому місці 03.04.2020 та 06.04.2020.

Судовим розглядом встановлено, що 03.04.2020, 06.04.2020, 08.04.2020 члени комісії звернулись до т.в.о. сільського голови, секретаря Крисинської сільської ради ОСОБА_5. із доповідними записками, в яких зазначалось про те, що державний реєстратор Крисинської сільської ради Зелений В.В. був відсутній протягом цих днів на робочому місці з 08:00 год. до 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 03.04.2020, 06.04.2020, 08.04.2020 члени комісії звернулись до т.в.о. сільського голови, секретаря Крисинської сільської ради ОСОБА_5. із доповідними записками, в яких зазначалось про те, що державний реєстратор Крисинської сільської ради Зелений В.В. був відсутній протягом цих днів на робочому місці з 08:00 год. до 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт відсутності позивача на роботі підтверджується наявними в матеріалах справи актами про відсутність працівників на робочому місці від 03.04.2020, 06.04.2020, 08.04.2020.

Крім того, суд зазначає, що допитані в судових засіданях свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10. , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 вказали, що дійсно, 03.04.2020, 06.04.2020, 08.04.2020 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Також показаннями свідків підтверджено, що будь яких змін до трудового розпорядку сільської ради під час дії карантину не вносилось.

Суд також зазначає, що представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що позивач дійсно був відсутній на робочому місці.

В позовній заяві позивач зазначає, що фактично мешкає у м. Харкові; робоче місце знаходиться в с. Максимівка, Богодухівського району, Харківської області, а місце розташування сільської ради - в с. Крисине.

У зв`язку із запровадження постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 на всій території України карантину, внутрішнє сполучення між м. Харків та с. Максимівка припинено з 18.03.2020. З вказаних причин, ОСОБА_1 зазначає, що не міг кожен день добиратись до роботи, але намагався по мірі можливості та про дані обставини повідомляв голову Крисинської сільської ради та т.в.о. сільського голови ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_5 не заперечувала, що він буде приїжджати на своє робоче місце по мірі можливості для прийому документів, а обробляти їх дистанційно вдома.

Щодо даного твердження позивача, суд вказує, що згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, в порушення вказаної норми, позивачем не надано до суду жодних письмових доказів на підтвердження поважності відсутності на робочому місці 03.04.2020, 06.04.2020, 08.04.2020.

Щодо посилання представника позивача про відсутність повноважень у секрктаря Крисинської сільської ради ОСОБА_5. приймати розпорядження про звільнення, суд зазначає, що рішенням XLIII сесії VII скликання Крисинської сільської ради від 26.03.2020 № 661-VII "Про дострокове припинення повноважень Крисинського сільського голови ОСОБА_9 " повноваження сільського голови покладено на секретаря Крисинської сільської ради ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з посади відбулось із дотриманням норм чинного трудового законодавства України, а тому, підстави для скасування розпорядження № 13-к від 10.04.2020 Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлення позивача на посаді державного реєстратора - відсутні.

Суд наголошує, що правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення.

Під час судового розгляду справи відповідачем надано до суду всі необхідні докази на підтвердження наявності прогулів без поважних причин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області третя особа: Секретар Крисинської сільської ради Федько Наталія Анатоліївна про поновлення на посаді - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2020 з урахуванням перебування судді Севастьяненко К.О. у щорічній відпустці з 25.09.2020 по 28.09.2020.

Суддя Севастьяненко К.О.