Справа № 520/5219/2020
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 р. Справа № 520/5219/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.20 року по справі № 520/5219/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 яка полягає у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року та здійснити виплату суми перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу з 01.08.1990 по 15.02.2018 у Збройних силах України. Наказом командувача Повітряних Сил №532 позивача звільнено у запас за пунктом "а" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту). Наказом командира №33 від 15.02.2018 позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 . Також позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що йому під час проходження військової служби не надано додаткову відпустку, відповідно не компенсовано за додаткову відпустку як учасника бойових дій, позивач звернувся до суду з позовом. За результатами розгляду прийнято судове рішення від 08.01.2020 по справі №520/11003/19, яке набрало законної сили. Проте, відповідач при нарахуванні такої компенсації, виходив з грошового забезпечення, без включення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року та здійснити виплату суми перерахунку.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 скасувати в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що винагорода, встановлена постановою № 899, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі п. 2 ст. 15 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться у залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до скаладу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова допомога у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі постанови №899 нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 01.08.1990 по 15.02.2018 проходив військову службу у Збройних силах України.

Наказом командувача Повітряних Сил №532 позивача звільнено у запас за пунктом "а" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командира №33 від 15.02.2018 позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Згідно матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.07.2016.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 по справі №520/10948/19, яке набрало законної сили 10.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, які полягають у непроведенні перерахунку пенсії та невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 16 лютого 2018 року в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірах зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 17 вересня 2019 року № 1187.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірах зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 17 вересня 2019 року № 1187, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 16 лютого 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 по справі №520/11003/19, яке набрало законної сили 10.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року.

29 лютого 2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив Військову частину НОМЕР_4 на виконання рішення суду від 08.01.2020 по справі №520/11003/19 перерахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016р. та 2018р.., виходячи з грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15.02.2018.

Листом від 07.04.2020 №148/9/48/538 відповідач повідомив позивача, що Військовою частиною НОМЕР_4 виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/11003/19 стосовно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Не погодившись з вказаними діями (бездіяльністю) відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірні відносини у цій справі виникли у зв`язку із тим, що відповідачем, на думку позивача, неналежним чином виконується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 у справі №520/11003/19, яке набрало законної сили.

Частиною 1-3 ст.242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем у даній справі спосіб захисту шляхом визнання протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року та здійснити виплату суми перерахунку, спрямовані на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду, якими вже зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 лютого 2018 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у своєму зверненні до Військової частини НОМЕР_4 від 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 вказує, що 10.02.2020 отримав від в/ч НОМЕР_1 на свій картковий рахунок на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/11003/19 суму у розмірі 10427,66 грн., однак, на його думку, вона значно менша, ніж він очікував.

Відтак, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судом у справі №520/11003/19, проте вже на стадії їх виконання, тому вимоги позивача слід розглядати не в порядку позовного провадження, а в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а не про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 520/5219/2020 - скасувати.

Провадження у справі № 520/5219/2020 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова