Справа № 824/453/20-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/453/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтернах якого звернувся адвокат ОСОБА_2 до Хотинської міської ради Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - секретар Хотинської міської ради Чернівецької області Якуба Сергій Валентинович, про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2020 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач), в інтернах якого звернувся адвокат ОСОБА_2 (представник позивача) до Хотинської міської ради Чернівецької області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Хотинської міської ради з дати його звільнення;

стягнути з Хотинської міської ради Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Хотинської міської ради та стягнення заробітної плати на його користь в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що рішенням Хотинської міської ради VII скликання від 04.01.2019 року №405/41/19 його обрано на посаду секретаря Хотинської міської ради.

Рішенням 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02.03.2020 року №564/55/20 достроково припинено повноваження секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 та виведено його зі складу виконавчого комітету Хотинської міської ради.

Розпорядженням секретаря Хотинської міської ради Якуби С.В. від 02.03.2020 року № 29-ос ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря Хотинської міської ради у зв`язку з достроковим припиненням повноважень секретаря Хотинської міської ради.

Представник позивача вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Хотинської міської ради від 02.03.2020 року №564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Так, в оскаржуваному рішенні Хотинської міської ради від 02.03.2020 року №564/55/20 не міститься посилання на доведені в передбаченому законом порядку факти порушень секретарем міської ради ОСОБА_1 . Конституції України, законів України та регламенту Хотинської міської ради, неналежного здійснення повноважень, передбачених ч. 3 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вчинення тиску на депутатів міської ради. До оскаржуваного рішення також не додано жодного документа чи інших доказів на підтвердження підстав дострокового припинення повноважень позивача.

Крім того, представник позивача зазначив, що як вбачається з відеозапису пленарного засідання міської ради від 02.03.2020 року, депутати при розгляді питання про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_1 відразу перейшли до голосування без обговорення порушень, в яких звинувачували позивача.

Також зазначив, що в порушення ч. 10 ст. 46 Закону України №280/97-ВР, п. 7 ст. 25 Регламенту рішенням постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку від 02.03.2020 року позачергова сесія Хотинської міської ради була скликана на вимогу 19 депутатів міської ради на 02.03.2020 року на 09-15 год. При цьому винесені на сесію питання, на думку позивача, не мали виняткового чи термінового характеру.

Крім того, представник позивача вказував, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проект оскаржуваного рішення про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради ОСОБА_1 не був оприлюднений за 20 днів.

Також проект оскаржуваного рішення про дострокове припинення повноважень позивача, а також відповідні додатки до цього проекту не було подано секретарю ради, внаслідок чого проект рішення не був зареєстрований секретарем ради у книзі реєстрації проектів і не був переданий відповідним комісіям ради для обговорення та відповідним структурним підрозділам виконавчого комітету для візування, чим порушено вимоги ст. 32 Регламенту.

На підставі вищевикладеного представник позивача вважає, що рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02.03.2020 року №564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 прийнято за відсутності передбачених законом для цього підстав та з порушенням встановленої законом процедури, а тому є протиправним.

Ухвалою суду від 03.04.2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним адміністративним позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 03.04.2020 року відповідач отримав 08.04.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте відзив на позовну заяву в строк встановлений судом не подав.

Ухвалою суду від 14.04.2020 року повернуто без розгляду клопотання гр. ОСОБА_3 про розгляд адміністративної справи №824/453/20-а в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №824/453/20-а в порядку загального позовного провадження.

При цьому, 25.05.2020 року відповідач звернувся до суду із заявою в якій просив обрахувати визначений судом п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з моменту закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України (розділ VI доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 року №731-IX (Закон №731-IX) пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

У свою чергу п.п. 1, 2 Розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону №731-IX встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно відомостей із офіційного веб-сайту Верховної Ради України Закон №731-IX набрав чинності 17.07.2020 року, проте впродовж 20-денного строку з дня набрання чинності Законом №731-IX, тобто до 06.08.2020 року, відповідач не звертався до суду із заявою на продовження 15-денного процесуального строку для подання відзиву проти позову та у вказаний строк не подав до суду відзив на позовну заяву.

Крім того, ухвалою суду від 09.06.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - секретаря Хотинської міської ради Чернівецької області Якубу Сергія Валентиновича. Третій особі роз`яснено право у 15-тиденний строк подати безпосередньо до Чернівецького окружного адміністративного суду письмові пояснення щодо позову або відзив з викладенням своїх аргументів міркувань на підтримку або заперечення проти позову.

Копію ухвали від 09.06.2020 року ОСОБА_4 отримав 12.06.2020 року, проте у встановлений судом строк останній не скористався своїм правом на надання письмових пояснень щодо позову або відзиву з викладенням своїх аргументів міркувань на підтримку або заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, а також відсутності заяви відповідача про продовження процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 09.06.1997 року Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 4-6).

Рішенням 41-ї сесії Хотинської міської ради VII скликання №405/41/19 від 04 січня 2019 року вирішено обрати на посаду секретаря Хотинської міської ради на строк повноважень Хотинської міської ради ОСОБА_1 депутата Хотинської міської ради (а.с. 7).

27.02.2020 року дев`ятнадцять депутатів Хотинської міської ради від 27.02.2020 року, у зв`язку з прийняттям рішення Виконавчим комітетом Хотинської міської ради №18/1 від 30.01.2020 року "Про затвердження тарифів на послуги із захоронення сміття завезеного з інших регіонів країни", яке несе великі екологічні ризики та яке викликало соціальну напругу, небувале обурення та супротив серед жителів міста щодо завезення та захоронення твердих побутових відходів з інших регіонів країни; прийняттям рішення Виконавчим комітетом Хотинської міської ради №14/1 від 30.01.2020 року "Про торгівлю в м.Хотин" щодо незаконної забудови та торгівлі в охоронній частині ДІАЗ "Хотинська фортеця", нехтуючи законодавством України, правами та інтересами громади; постійними порушеннями Хотинським міським головою ОСОБА_5 , першим заступником Хотинського міського голови Сторчаком В.В. та секретарем Хотинської міської ради ОСОБА_1 Конституції України; Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні"; "Про статус депутатів місцевих рад"; "Про доступ до публічної інформації в Україні"; "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; ігноруванням депутатських вимог, тиском, систематичними погрозами та залякуванням Хотинським міським головою, його першим заступником та секретарем депутатів Хотинської міської ради що призвело до створення кризової соціально-економічної ситуації в громаді, дестабілізації роботи комунальних підприємств, порушення прав та законних інтересів жителів громади та депутатів Хотинської міської ради, звернулись до Хотинського міського голови із вимогою невідкладно скликати позачергову сесію Хотинської міської ради 02.03.2020 року на 09:15 год (а.с. 8).

Рішенням постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку Хотинської міської ради VII скликання від 02.03.2020 року, вирішено невідкладно скликати позачергову сесію Хотинської міської ради 02.03.2020 року на 09:15 годину з наступним порядком денним:

1. Про недовіру та дострокове припинення повноважень Хотинського міського голови ОСОБА_5 .

2. Про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 .

3. Про обрання секретаря Хотинської міської ради.

4. Про дострокове припинення повноважень та звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_6 .

5. Про скасування рішення Виконавчого комітету Хотинської міської ради №18/1 від 30.01.2020 року "Про затвердження тарифів на послуги із захоронення сміття завезеного з інших країн".

6. Про скасування рішення Виконавчого комітету Хотинської міської ради №14/1 від 30.01.2020 року "Про торгівлю в м. Хотин" (а.с. 9).

Рішенням 55-ї сесії Хотинської міської ради VII скликання №564/55/20 від 02 березня 2019 року вирішено:

1. Достроково припинити повноваження секретар Хотинської міської ради ОСОБА_1 .

2. Вивести ОСОБА_1 зі складу виконавчого комітету Хотинської міської ради VII скликання.

3. Дане рішення Хотинської міської ради набирає чинності з дня його прийняття.

4. Відповідальним особам оприлюднити дане рішення на офіційному сайті Хотинської міської ради невідкладно.

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійному комісію з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку (а.с. 10).

Відповідно до Довідки про заробітну плату №1552 від 30.03.2020 року заробітна плата позивача за січень 2020 року становила 18125,00 грн, за лютий 2020 року 25375,00 грн (а.с. 11).

Крім того, судом досліджено Регламент Хотинської міської ради затверджений рішенням Хотинської міської ради від 04.01.2019 року №411/41/19 (а.с. 12-25) та відеозапис сесії Хотинської міської ради від 02.03.2020 року (а.с. 30).

Вважаючи протиправним рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 51 Закону № 280/97-ВР визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Відповідно статі 74 Закону № 280/97-ВР органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Частинами 1, 2 статті 75 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами. Вони періодично, але не менш як два рази на рік, інформують населення про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, місцевого бюджету, з інших питань місцевого значення, звітують перед територіальними громадами про свою діяльність.

Територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їхній правовий статус, порядок і правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено в Законі України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III).

Відповідно до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі статтею 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно статті 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є зокрема виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

Статтею 4 Закону №2493-III передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах, зокрема, підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Статтею 10 Закону №2493-III встановлено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.

Відповідно до статті 20 Закону №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Як вже зазначалось вище, відповідно до частин 2, 3 статті 75 Закону №280/97 територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.

Порядок і випадки дострокового припинення повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування територіальними громадами визначаються цим та іншими законами.

При цьому, частиною 5 статті 50 Закону № 280/97-ВР встановлено, що повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Зі звернення дев`ятнадцять депутатів Хотинської міської ради від 27.02.2020 року та з тексту оскаржуваного рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 судом встановлено, що дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 обґрунтоване тим, що позивач, перебуваючи на посаді секретаря Хотинської міської ради, не забезпечує здійснення наданих секретарю міської ради повноважень, систематичним порушенням Конституцію України і Законів України, зокрема: "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про доступ до публічної інформації в Україні", а також Регламенту Хотинської міської ради. Крім того, позивач неналежно здійснював надані повноваження, ігнорував депутатські та громадські вимоги, систематично не виконував рішення Хотинської міської ради та виконавчого комітету, здійснював тиск, систематичні погрози та залякування депутатського корпусу.

У зверненні дев`ятнадцяти депутатів Хотинської міської ради від 27.02.2020 року є посилання на рішення виконавчого комітету Хотинської міської ради, зокрема № 14/1 від 30 січня 2020 року "Про торгівлю в м. Хотин" та № 18/1 від 30 січня 2020 року "Про затвердження тарифів на послуги із захоронення сміття зазначеного з інших регіонів країни". Зокрема відповідач вважає, що рішення № 18/1 несе великі екологічні ризики та обурення та жителів міста, а рішенням №14/1 дозволено незаконну забудову та торгівлю в охоронній частині Державного історико-архітектурного заповідника "Хотинська фортеця".

Надаючи правову оцінку покладеної в основу оскаржуваного рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 мотивації, суд зазначає наступне.

Повноваження виконавчих органів міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку встановленні статтею 30 Закону № 280/97. Зокрема (окрім іншого) до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів відповідних рад відноситься: вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин; організація місцевих ринків, ярмарків, сприяння розвитку всіх форм торгівлі.

Відповідно до вимог частини 6 статті 59 Закону № 280/97 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Частиною 9 статті 59 Закону № 280/97 встановлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Згідно частини 10 статті 59 Закону № 280/97 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В ході розгляду справи судом встановлено, що рішення виконавчого комітету №14/1 та 18/1 від 30.01.2020 року на які посилається відповідач, як на підставу винесення оскаржуваного рішення, не скасовані Хотинською міською радою, а також не визнанні протиправними в судовому порядку. Разом з тим, зазначені вище рішення, які слугували основною підставою дострокового припинення повноважень позивача, на момент прийняття оскаржуваного рішення не скасовані та не визнанні протиправними у встановленому законом порядку. Відтак, на думку суду, вказані рішення, які не скасовані і навіть не були предметом оскарження в судовому порядку не можуть вважатись такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому суд зазначає, що підставою для розміщення зазначених об`єктів є паспорт прив`язки, який відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, видається відповідним органом з питань містобудування та архітектури.

Крім того, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено персональної відповідальності позивача за прийняття колегіальним органом виконавчого комітету рішення.

Вирішуючи даний спір, слід звернути особливу увагу на те, що відповідач приймаючи спірне рішення не аргументував жодним доказом те, в чому ж полягає вина позивача стосовно рішень виконавчого комітету № 14/1 та 18/1 від 30.01.2020 року.

Отже, проаналізувавши наведе вище суд дійшов висновку, що відповідачем не надано до суду належних доказів, та такі відсутні в матеріалах щодо наявності підтверджених фактів порушень позивачем вимог Конституції, Законів України чи Регламенту Хотинської міської ради.

Разом з тим суд зазначає, що будь-які заходи при прийнятті рішень суб`єктом владних повноважень повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Перевіряючи чи було оскаржуване рішення прийняте пропорційно суд зобов`язаний послідовно вирішити чотири питання: 1) чи було передбачене законом те обмеження (втручання), що заперечується; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції; 3) чи було воно необхідним у демократичному суспільстві; 4) чи було воно розмірним до тієї правомірної мети, яка переслідувалась.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний зі змістовною справедливістю, яка вимагає, зокрема, пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, відповідності цілей законодавця і засобів, що обираються для їх досягнення, встановлення і диференціювання публічно-правового обмежень залежно від конкретних обставин, що обумовлюють їх запровадження (див. рішення Конституційного Суду України у справах про призначення судом більш м`якого покарання та про податкову заставу). Тільки так можна віддати кожному йому належне, тобто досягти справедливості в правовому регулюванні.

У відповідності до вимог частини 2 статті 2 КАС України суд повинен перевірити чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, чи прийнято рішення пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіреними судом обставинами встановлено, що оскаржуване рішення прийнято із порушенням принципу пропорційності, а саме, порушення які покладені в основу прийнятого рішення про припинення повноважень не співмірні з наслідками, що застосовані до позивача. Рішення не було розмірним до тієї мети, яка переслідувалась.

У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності.

По своїй суті, принцип пропорційності є загальноправовим, який спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу між будь-яким інтересом, як то приватним чи публічним. З наведеного видно, що цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що позивачем вчинені дії/бездіяльність, які стосуються: неналежного здійснення наданих секретарю Хотинської міської ради повноважень, ігнорування депутатських та громадських вимог, систематичного невиконання рішень Хотинської міської ради та виконавчого комітету, здійснення тиску, систематичних погроз та залякування депутатського корпусу. Разом з тим, вказане відповідачем закладено в основу спірного рішення, і є підставами для припинення повноважень позивача, що не узгоджується з наведеними вище висновками суду.

Відтак, суд вважає, що відповідач приймаючи спірне рішення не дотримався принципу співмірності між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Оцінюючи встановлені обставини справи суд зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.(ст.19 Конституції України)

Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. (ч.1. ст. 46 Закону № 280/97)

Відповідно до вимог частини 7 статті 46 Закону № 280/97 сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації.

У відповідності до вимог частини 10 статті 46 Закону № 280/97 рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Рішенням Хотинської міської ради від 04.01.2019 року №411/41/19 затверджено Регламент Хотинської міської ради (далі - Регламент). Пунктом 7 статті 25 Регламенту передбачено також, що рішення про скликання чергової сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначення часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема статті 46 Закону № 280/97-ВР та статті 25 Регламенту, дозволяє дійти висновку, що підставою для скликання позачергової сесії міської ради є ініціатива не менш як однієї третини депутатів від загального складу ради, а рішення про скликання чергової сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначення часу скликання.

Судом встановлено, що позачергова сесія Хотинської міської ради була скликана на вимогу 19 депутатів міської ради на 02 березня 2020 року на 09:15 год з порядком денним: (окрім іншого) про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 згідно рішення постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку від 02.03.2020 року, тобто з порушенням вимог частини 10 статті 46 Закону № 280/97 та пункту 7 статті 25 Регламенту, в частині доведення до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначення часу скликання.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про порушення процедури скликання і, як наслідок, проведення позачергової сесії Хотинської міської ради на 09:15 год 02.03.2020 року.

Відтак, порушення законодавчо визначеної процедури для скликання позачергової сесії, тобто її нелегітимність, призводить до протиправності проведення її пленарних засідань і, як наслідок, наявності підстав для скасування рішення, прийнятого на такому пленарному засіданні, як неправового по відношенню до позивача.

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 360/2169/19, що в силу частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує до спірних правовідносин.

Крім того, в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 1640/3394/18 Верховний Суд вказав, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило тягнуть настання дефектних наслідків.

Порушення порядку скликання оспорюваної позачергової сесії міської ради має наслідком нелегітимність її пленарних засідань та безпосередньо впливає на законність прийнятих на цих засіданнях рішень.

Слід зазначити й те, що відповідно до вимог статті 144 Конституції України, статті 59 Закону України № 280/97 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За правилами частини 11 статті 59 Закону № 280/97, пункту 2 частини 1 статті 15, частини 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації " органи місцевого самоврядування, які є розпорядниками інформації, зобов`язанні оприлюднювати на офіційних веб-сайтах проекти актів органів місцевого самоврядування, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно - правові засади діяльності. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Проте, всупереч вимогам частини 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проект оскаржуваного рішення про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 не був оприлюднений за 20 днів.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 500/6108/16-а, порушення вимог закону щодо оприлюднення проекту рішення відповідної ради та недоведеність викладених в оспорюваному рішенні порушень з боку посадової особи місцевого самоврядування є підставами для визнання рішення про дострокове припинення повноважень такої особи протиправним та його скасування.

Крім того, відповідно до статті 31 Регламенту проект рішення, що планується винести на розгляд ради, подається секретарю ради у друкованій та електронній формі. До проекту рішення додають передбачені текстом додатки.

Судом встановлено, та також вбачається з матеріалів справи, що проект оскаржуваного рішення про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 і відповідні додатки до цього проекту не було подано секретарю ради, внаслідок чого проект рішення не був зареєстрований секретарем ради у книзі реєстрації проектів і не був переданий відповідним комісіям ради для обговорення та відповідним структурним підрозділам виконавчого комітету для візування, чим порушено вимоги статті 32 Регламенту. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Згідно вимог частини 2 статті 59 Закону № 280 та пункту 2 статті 58 Регламенту рішення ради приймаються після обговорення на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до відеозапису пленарного засідання міської ради від 02 березня 2020 року судом встановлено, що депутати при розгляді питання про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 відразу перейшли до голосування без обговорення порушень.

За таких обставин суд погоджується із доводами представника позивача про те, що зазначені вище обставини унеможливлюють розгляд сесією даного проекту рішення. Розгляд питання про дострокове припинення повноважень позивач фактично відбувся без його обговорення, що суперечить нормам частини другої статті 59 Закону №280/97-ВР та вимогам Регламенту.

Системний аналіз наведеного вище, в контексті встановлених обставин справи, дає підстави дійти висновку, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням порядку, передбаченого законодавством, а також суперечить вимогам обґрунтованості, оскільки при його прийнятті не встановлені та не враховані всі обставини, що мають значення для прийняття такого рішення, відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення.

Суд вважає також за необхідне зазначити й те, що спірне рішення не узгоджується з вимогами частини 2 статті 2 КАС України, які визначають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, не спростував доводів позивача - в частині порушень процедури прийнятого рішення, та протиправності самого рішення, як акту індивідуальної дії.

За нормами статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 90 КАС України передбачено, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, з урахуваннями встановлених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, що мають значення для справи - суд приходить до висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували обставини правомірності прийнятого відповідачем рішення щодо дострокового припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку про протиправність спірного рішення, яке підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді з 02.03.2020 року.

Решта доводів щодо порушень, які пов`язані з публічною службою позивача на посаді секретаря Хотинської міської ради, не спростовують висновків суду щодо протиправності спірного рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Вирішуючи позов у вказаній частині, судом також враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-511цс16, відповідно до якої виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (в тому числі і в разі виплати вихідної допомоги, тощо).

Із змісту пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Відповідно до довідки Хотинської міської ради, виданої позивачу видно, що два календарні місяці, які передують звільненню позивача є лютий та січень 2020 року (за січень нараховано заробітну плату в сумі 18125,00 грн, за лютий 25375,00 грн). Загальна кількість відпрацьованих днів за ці 2 місяці становить 41 днів (21 день + 20 днів), загальна сума заробітної плати 43500,00 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 1299,00 грн (43500,00 грн / 41 днів = 1060,97 грн/день).

Беручи до уваги викладене, необхідно стягнути з Хотинської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2020 року по 13.10.2020 року у сумі 164450,35 грн (1060,97 грн х 155 днів).

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

24.06.2020 року до суду представником позивача - адвокатом В.Ф. Міцней подано заяву про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, зокрема які складаються витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 13224,40 грн та сплаченого судового збору 840,80 грн, що разом складає -14065,20 грн.

В обґрунтування заяви представник позивача посилаючись на норми КАС України зазначив, що надання правової допомоги позивачу здійснювалась на підставі договору про надання правової допомоги №48/20 від 11.03.2020 року, укладеного між позивачем та АО "Поляк і партнери". Станом на день подачі заяви до суду підписаний сторонами звіт про виконанні роботи із детальним їх описом, визначено вартість послуг адвоката, а також надані докази сплати витрат на рахунок АО "Поляк і партнери". Враховуючи наведене просив суд вирішити питання про стягнення понесених судових витрат.

Перевіривши доводи заяви представника позивача про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 11 березня 2020 року між ОСОБА_1 - (Клієнт) та адвокатським об`єднанням "Поляк і партнери" укладено договір №48/20 про надання юридичної (правової допомоги).

Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пунктів 4.1. договору передбачено, що винагорода за послуги, що надаються адвокатським об`єднанням, визначаються за згодою адвокатського об`єднання та клієнта в межах 40 відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Відповідно звіту (акту) до договору № 48/20 від 11.03.2019 року про надання правової допомоги (акт про надані послуги) від 18.06.2020 року встановлено, що на виконання п.4.1договору позивачу надано наступні послуги:

- 11.03.2020 року консультація клієнта в офісі. Ознайомлення із матеріалами справи. Визначення правової позиції, час 00:30 хв.

- 23.03.2020 року підготовка адвокатського запиту для Хотинської міської ради, час 00:30 хв.;

- 31.03.2020 року підготовка адміністративного позову, виготовлення копій додатків, направлення в суд, час 06:00 год.

Відповідно до квитанцій від 18.06.2020 року №18/20/6 на суму 13224,40 грн встановлено, що платником/позивачем сплачено АО "Поляк і партнери" за надані послуги згідно договору №48/20 від 11.03.2020 року вказані кошти.

Суд робить наступні висновки по суті заяви про стягнення судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених вище норм, також дає підстави дійти висновку, що законодавець не визначив мінімальних та граничних меж, які стосуються витрат на правову допомогу. При цьому, законодавством також і не визначено будь-якого іншого порядку/методики, який давав би змогу суду дійти чітких висновків з посиланням на спеціальну норму щодо співмірності понесених витрат та відповідного виду і обсягу робіт.

Іншими словами, питання щодо понесених судових витрат на правову допомогу і розподіл таких витрат - пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження), яке має вирішуватись шляхом надання повної, всебічної та об`єктивної оцінки наданим доказам, з урахуванням внутрішнього переконання суду за результатами такої оцінки.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених вище норм права, встановлених обставин справи, а також обґрунтування і доводи, які зазначені в клопотанні представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу знайшли своє підтвердження, відтак таке клопотання підлягає задоволенню з підстав наведених вище, а також з підстав відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України та наявність підстав для задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, витрати на правову допомогу в сумі 13224,40грн.

Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд (окрім іншого) враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Звертаючись до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Разом з тим, відповідно до вимог статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що позивач в даній категорії справ звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтернах якого звернувся адвокат ОСОБА_2 до Хотинської міської ради Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити повністю.

2. Взнати протиправним та скасувати рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 564/55/20 про дострокове припинення повноважень секретаря Хотинської міської ради ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Хотинської міської ради з дати його звільнення 02 березня 2020 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 164450 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят) грн 35 коп.

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Хотинської міської ради та стягнення заробітної плати на його користь в межах суми стягнення за один місяць.

6. Повернути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп, сплачений відповідно до квитанції про сплату №36676 від 31.03.2020 року.

7. Заяву представника позивача - адвоката Міцней В.Ф., про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити повністю.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 13224 (тринадцять тисяч двісті двадцять чотири) грн 40 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Представник позивача - адвокат Міцней Володимир Федорович (офіс 101, вул. Головна, 89, м. Чернівці, Чернівецька область, 58001);

Відповідач - Хотинська міська рада (, вул. Незалежності, 52, м. Хотин, Чернівецька область, 60000).

Суддя В.О. Григораш