Справа № 420/4275/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4275/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» (65044, м. Одеса, пров. Каркашадзе, 3; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ) про визнання противоправною відмови в направленні документів для вирішення питання про надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку, зобов`язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» (далі - ДУ «ТМО МВС України по Одеській області»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України, в якій позивач, уточнивши позовні вимоги, просить:

визнати протиправною відмову ДУ «ТМО МВС України по Одеській області», викладену в листі від 19.11.2019 р. за вих. № 33/36- Х-55, щодо вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 3 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

зобов`язати ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У грудні 2019 р. позивач звернувся до ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» із заявою щодо присвоєння статусу «верерана органів внутрішніх справ» та надання посвідчення відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Проте листом ДУ «ТМО МВС України в Одеській області» №33/36 від 19.11.2019р. позивачу протиправно відмовлено у присвоєнні статусу «верерана органів внутрішніх справ», оскільки навчання у цивільних навчальних закладах до вислуги років для отримання статусу «ветеран органів внутрішніх справ» не зараховується. Позивач вважає, що його звернення щодо присвоєння статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» розглянуто відповідачем з порушенням встановленого порядку, оскільки документи не були направлені на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів та документів, які є підставою для отримання пільг, посвідчень, оформлення довідок тощо пенсіонерам ОВС.Також, позивач вважає, що відповідає критеріям, необхідним для надання позивачеві статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №23629/20 від 19.06.2020 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що під час розгляду заяви позивача було встановлено, що станом на дату звільнення вислуга військової служби та служби в органах внутрішніх справ заявника у календарному обчисленні становить 17 років 10 місяців 21 день, що не достатньо для надання йому статусу «ветеран органів внутрішніх справ» підповідно до п.3 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Час навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі, в тому числі проходження ним військової підготовки не відноситься до військової служби і не може бути обрахований до вислуги років, передбаченої вказаним Законом, оскільки в цей час позивач не був призваний на службу.

Від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив (вх. № 28943/20 від 24.07.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що під час розгляду заяви позивача було встановлено, що станом на дату звільнення вислуга військової служби та служби в органах внутрішніх справ заявника у календарному обчисленні становить 17 років 10 місяців 21 день, що не є достатнім для надання йому статусу «ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до п.3 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Час навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі, в тому числі проходження ним військової підготовки не відноситься до військової служби. Навчання у вищому навчальному закладі до вступу в органи внутрішніх справ не є достатньою підставою для зарахування відповідного періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу «ветеран органів внутрішніх справ».

03.08.2020р. (вх. №30000/20) від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу до органів внутрішніх справ або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. При цьому, акцентовано увагу, що відповідач ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» не має повноважень щодо прийняття рішення про надання статусу «ветерана органів внутрішніх справ», видачі посвідчення та нагрудного знака, а зобов`язаний направити відповідні документи до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, який наділений відповідними повноваженнями.

Ухвалою від 01.06.2020р. відкрито провадження по справі та визначено, що її розгляд буде проводитись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); призначено судове засідання по справі на 30.06.2020 р.

Ухвалою суду від 18.06.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства внутрішніх справ України про участь в судовому засіданні 30.06.2020 р. в режимі відеоконференції в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 30.06.2020р., яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 13.07.2020р.

Ухвалою суду від 13.07.2020р. призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 13.08.2020р.

Ухвалою суду від 13.08.2020р. у задоволенні клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про призначення судового засідання по справі № 420/4275/20 в режимі відеоконференції, призначеного на 13.08.2020р. 09 год. 30 хв. відмовлено; відкладено підготовче засідання по справі на 11.09.2020 р. на 15 год. 00 хв., яке буде проводитися у режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дарницькому районному суду м. Києва.

Ухвалою суду від 10.09.2020 р. у задоволенні клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про призначення підготовчого засідання в режимі відеоконференції відмовлено у зв`язку з тим, що таке клопотання вже вирішено судом та призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.09.2020р. підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.10.2020 р. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Дніпровському районному суду м. Києва.

До судового засідання 05.10.2020 р. усі учасники справи явку представників не забезпечили, про дату, час та місце проведення останнього повідомлені належним чином та завчасно.

05.10.2020 р. (вх. №ЕП/16214/20) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 29.03.1985 р. по 02.01.2001р. проходив службу в УМВС України в Одеській області в Управлінні державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області, звільнений згідно наказу Управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області № 226 о/с від 20.12.2000р.

Згідно довідки УМВС України в Одеській області, безперервний стаж роботи позивача в Управлінні державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області становить 20 років 03 місяці 18 днів, з них на посаді інженерно-інспекторського складу 05 років 02 місяці 14 днів.

За період з 01.09.1972 р. по 24.06.1977р. позивач навчався в Одеському ордені Трудового Червоного Прапора політехнічному інституті за спеціальністю хімічне машинобудування і апаратобудування, отримав кваліфікацію інженер механік (копія диплому НОМЕР_2 ).

У період навчання ОСОБА_1 проходив військову підготовку та отримав звання - лейтенант (наказ МО СССР №280 від 12.11.1977р., ВУС, політехнічний (військовий квиток ЕЛ №113481).

Під час проходження служби в Управлінні державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (довідка МСЕК №573098).

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

12.11.2019р. позивач звернувся до ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» із заявою щодо присвоєння статусу ветерана органів внутрішніх справ та надання посвідчення відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; направлення до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ пенсіонеру МВС.

19.11.2020р. (вих. № 33/36- Х-55) ДУ «ТМО МВС України в Одеській області» повідомлено позивача, що відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше. Зазначений пункт визначає наявність 20 років вислуги як календарної, так і пільгової. При цьому, навчання у цивільних вищих навчальних закладах є періодом часу, але не видом служби, періоди якої враховуються для надання статусу «ветеран органів внутрішніх справ», відтак при визначенні права на отримання вказаного статусу періоди навчання у цивільних навчальних закладах до вислуги років не зараховується (а.с. 17-18).

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР (далі Закон № 203/98-ВР) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Згідно з ч.1 ст. 4-1 Закону № 203/98-ВР дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 203/98-ВР ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Так, пунктом 3 ст. 5 Закону № 203/98-ВР передбачено, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України при дотримані сукупності таких вимог:

- є особами з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України;

- мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Варто наголосити, що вищевказаний пункт Закону не містить імперативної норми щодо того, що вислуга років має бути саме календарною.

Так, ОСОБА_1 є громадянином України та постійно проживає на території України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , служив в органах внутрішніх справ, має 20 років 03 місяці 18 днів вислуги років.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 АВ №573098 від 26.06.2013р. року позивачу з 26.06.2013р. встановлено ІІ групу інвалідності безстроково у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 148).

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999 р. «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» та від 01.06.2002 року № 742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема, МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.

На виконання пунктів 31, 32, 33 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015 р., та з метою забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пенсіонерів системи органів внутрішніх справ, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 787 від 25.09.2018 р. «Про організаційно-штатні зміни у МВС» при територіальних медичних об`єднаннях Міністерства внутрішніх справ України по областях та місту Києву створені сектори із соціально-гуманітарних питань, а в Одеській області аналогічний сектор в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області», до функцій якого належать направлення на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсій, документів, які є підставою для отримання пільг, посвідчень, оформлення довідок про грошове забезпечення тощо пенсіонерам ОВС, особам, що мають право отримувати пенсію та зазначені пільги; головним завданням Сектору є забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пенсіонерів системи органів внутрішніх справ із соціально-гуманітарних питань; Сектор у своєї діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, постановами та дорученнями Кабінету Міністрів України, нормативними документами МВС України, а також іншими нормативно-правовими актами.

В зв`язку з зазначеним подане позивачем звернення було розглянуте ДУ «ТМО МВС України по Одеській області», до повноважень якої належить вирішення питань про направлення на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів та документів, які є підставою для отримання пільг, посвідчень, оформлення довідок тощо пенсіонерам ОВС, фактично перевищивши свої повноваження та відмовивши позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ, в той час, як згідно вимог чинного законодавства, відповідач повинен був передати подану відповідну заяву та документи до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для винесення рішення по суті заяви.

За таких обставин, на думку суду, позивач повністю відповідає критеріям, необхідним для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», у зв`язку з чим відмова Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» направити документи до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання надання позивачу статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п.1 ст.5 Закону Закону № 203/98-ВР є необґрунтованою та безпідставною.

Згідно з п.3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999 р. (в редакції на час спірних правовідносин), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до п.4 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999 р. (в редакції на час спірних правовідносин), посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами за місцем реєстрації ветерана та уповноваженими структурними підрозділами Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Національної гвардії, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку за місцем проходження військової служби, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 742 від 01.06.2002 р. «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» постановлено: 1. Затвердити зразок та опис посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», зразок та опис нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», що додаються; 2. Поширити дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ»; 3. Визначити Міністерство внутрішніх справ замовником виготовлення бланків посвідчень і нагрудних знаків «Ветеран органів внутрішніх справ»; 4. Міністерству фінансів забезпечити фінансування витрат, пов`язаних з виготовленням бланків посвідчень та нагрудних знаків «Ветеран органів внутрішніх справ», у межах видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Згідно з п.1 Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 1570 від 14.12.2015 р., Департамент персоналу Міністерства внутрішніх справ України є самостійним структурним підрозділом апарату Міністерства внутрішніх справ. Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності - підрозділ, який забезпечує, координує та контролює роботу з питань управління персоналом в апараті МВС, територіальних органах, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери управління МВС, та за дорученням Міністра внутрішніх справ у центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, головному органі військового управління Національної гвардії України, здійснює організацію освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів та науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС.

Відповідно до п.3 Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 1570 від 14.12.2015 р., основними завданнями Департаменту є: 1) забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; 2) документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; 3) прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової кар`єри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; 4) організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; 5) здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; 6) організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; 7) здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; 8) загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг колишніми працівниками міліції, службовцями апарату МВС, територіальних закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільненим зі служби, роботи, та членами їх сімей.

Згідно з пп.41 п.4 Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 1570 від 14.12.2015 р., Департамент відповідно до покладених на нього завдань видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що як вже було зазначено судом вище Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України відповідна заява та документи про присвоєння позивачу статусу «Верерана органів внутрішніх справ» не розглядались та останній не відмовляв позивачу в наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п.3 ст. 5 Закону № 203/98-ВР.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, відмова ДУ «ТМО МВС України в Одеській області», викладена в листі від 19.11.2019 р. (вих. № 33/36- Х-55), у направленні документів до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 3 ст. 5 Закону № 203/98-ВР є протиправною.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 р. визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 ро. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати ДУ «ТМО МВС України в Одеській області» направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» (65044, м. Одеса, пров. Каркашадзе, 3; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ) про визнання противоправною відмови в направленні документів для вирішення питання про надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області, викладену в листі від 19.11.2019 р. (вих. № 33/36- Х-55) у направленні документів до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про надання ОСОБА_1 статусу Ветеран органів внутрішніх справ та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» (65044, м. Одеса, пров. Каркашадзе, 3; ) направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.