Справа № 580/3241/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3241/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.О.,

при секретарі Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" до Кам`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління ДПС у Черкаській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" звернулося до суду з позовом до Кам`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у виконавчому провадженні №61833394 від 15.04.2020, яка полягає у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням боржнику;

- зобов`язати відповідача направити позивачу примірник оригіналу постанови про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №61833394 відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Кам`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №61833394 щодо не направлення товариству з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП №61833394 рекомендованим поштовим відправленням;

- зобов`язано Кам`янський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направити товариству з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" завірену належним чином копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП №61833394 рекомендованим поштовим відправленням відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить його змінити в частині зобов`язання надіслати позивачу завірену належним чином копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП № 61833394 шляхом зобов`язання відповідача направити позивачу постанову (не завірену належним чином копію) про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП № 61833394.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до чинного Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 не передбачено направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, апелянт вказує на необґрунтований розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Черкаській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2020 №Ю-268-51У, згідно якої сума боргу позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 6412 грн. 16 коп.

Головним управлінням ДПС у Черкаській області заявою від 02.04.2020 №16/51/23-00-10-017, яка надійшла до відповідача 14.04.2020 за вх. №2488, звернуто вищевказану вимогу до примусового виконання шляхом направлення її до Кам`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою відповідача від 15.04.2020 відкрито виконавче провадження №61833394 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2020 №Ю-268-51У.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено надсилання саме копії постанов про відкриття виконавчого провадження, а тому підстави для задоволення таких вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII ( далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, при розгляді апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" колегія суддів звертає на увагу на приписи ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В контексті викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість тверджень апелянта щодо наявності обов`язку державного виконавця Кам`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направляти товариству з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 ВП № 61833394, а не її копії, позаяк такі аргументи спростовуються нормами ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та не ґрунтуються на вимогах закону, який апелянт трактує суб`єктивно та на власний розсуд.

В частині посилань на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, то апелянтом також не наведено положення зазначеної Інструкції, яким на державного виконавця покладено обов`язок надсилати саме оригінал постанови.

Колегією суддів відхиляються також посилання апелянта на п. 7 розділу І Інструкції, якими передбачено, що постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю, адже такі доводи не спростовують необхідність дотримання виконавцем встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" порядку доведення до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження змісту документів виконавчого провадження, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження.

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що підстави для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5565 грн. та судового збору в розмірі 2102 грн. відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у сумі 5565 грн. позивачем до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги від 28.07.2020 № 389; додаткову угоду (додаток) від 28.07.2020 №1; додаткову угоду (додаток) від 28.07.2020 №1/1; додаткову угоду (додаток) від 25.08.2020 №8; детальні описи робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 28.07.2020 №389; копію квитанції від 25.08.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який вказав, що враховуючи часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2782 грн. 50 коп., оскільки згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Аналогічними мотивами керується суд апеляційної інстанції при розгляді тверджень апелянта щодо необґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Жаботинський консервний завод "ГАЙ-ДА-МАКИ" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: