Справа № 160/8603/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 жовтня 2020 р. Справа № 160/8603/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н. В.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.06.2020 року №10598-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (Ідентифікаційний код юридичної особи 39792822) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівській сільській ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

Ухвалою суду від 31.07.2020 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.

Від представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до суду клопотання про закриття провадження у справі в порядку статті 238 КАС України.

В обгрунтування клопотання вказано, що земельна ділянка на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої бажає отримати позивач знаходиться на інвентаризованій земельній ділянці кадастровий номер :01:000:0168, що була сформована під час здійснення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення у 2013 році. На вказану земельну ділянку, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої бажає отримати позивач видано державні акти на право постійного користування землею, а саме: Державний акт на право постійного користування землею серія ІІІ-ХР за №006043, що був виданий ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства; Державний акт на право постійного користування землею серія ІІІ-ХР за №006041, що був виданий ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства. У відповідача відсутні відомості щодо припинення права користування або визнання не чинним вищевказаного Державного акту на право постійного користування землею.

Таким чином, даний позов, заявлено на захист приватного інтересу позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території Власівської сільської ради Кечигівського району Харківської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0168, на частину якої громадянам вже видано документи, що посвідчують право на землю.

На думку відповідача вказані обставини свідчать про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, тому такий спір підлягає розгляду не в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

У той же час, оскаржувана відмова є лише наслідком реалізації позивачем у справі прав на землю, тобто є похідними вимогами, у зв`язку з чим, враховуючи суб`єктний склад спірних правовідносин, така справа не може бути розглянута за правилами адміністративного судочинства.

У зв`язку з вищенаведеним відповідач просить суд закрити провадження у справі №160/8603/20.

Ухвалою суду від 04.09.2020 було витребовано у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області копії Державного акту на право постійного користування землею серія ІІІ-ХР за № 006043, що був виданий ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства та Державного акту на право постійного користування землею серія ІІІ-ХР за № 006041, що був наданий ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства для долучення до матеріалів справи.

30.09.2020 на виконання ухвали суду від 04.09.2020 представником Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було надано витребовані документи.

Вирішуючи клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження по даній справі, суд виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.06.2020 року №10598-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (Ідентифікаційний код юридичної особи 39792822) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівській сільській ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною третьою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частиною сьомою цієї статті Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів з клопотанням на отримання дозволу для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду якого визначені Земельним кодексом України органи приймають одне з відповідних рішень.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт сьомий частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи спірним наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.06.2020 року №10598-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем не заявляються вимоги, пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб. Відтак, такі вимоги не є предметом спору у даній справі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття спірного рішення - наказу від 03.06.2020 року №10598-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність здійснював владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах орган державної влади реалізовував свої контрольні функції у сфері управління діяльності регулювання земельних відносин, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

При цьому, суд вважає недоречними посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 23.04.2019 по справі №823/464/16, оскільки предметом розгляду є вимоги позивачів щодо визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що не узгоджується з предметом розгляду у даній адміністративній справі.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на те, що даний спір є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, підстави для закриття провадження у справі №160/8603/20 відповідно до пункту першого частини першої статті 238 КАС України відсутні.

За таких обставин клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження у справі в порядку статті 238 КАС України є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження у справі в порядку статті 238 КАС України у справі № 160/8603/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко