Справа № 522/1008/20
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/1008/20
Провадження № 2-а/522/199/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.,

За участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

До суду 20.01.2020 року надійшов позов громадянина Грузії ОСОБА_1 , пред`явлений до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за яким позивач просив скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУДМС України в Одеській області №34 від 14.01.2020 року щодо примусового повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання його покинути територію України у термін до 21.01.2020 року.

Згідно обґрунтування позовних вимог, він, ОСОБА_1 , є громадянином Грузії та прибув до території України по сімейним обставинам. Вказував, що кордон перетнув легально через пропуск території України «Аеропорт Львів» по паспорту громадянина Грузії для виїзду за кордон на його ім`я серії НОМЕР_1 .

Вказував, що 14.01.2020 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 203 КУпАП у розмірі 1700 грн.. Встановлено, що він нібито порушив правила перебування іноземців на території України. Вказував, штраф ним було сплачено 14.01.2020 року о 16 год. 10 хв..

У подальшому, відносно нього працівниками міграційної служби 14.01.2020 року було прийнято рішення №34 від 14.01.2020 року щодо примусового повернення в країну походження його, громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання покинути територію України у термін до 21.01.2020 року. Посилався на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем зовсім не було прийнято до уваги, що він, ОСОБА_1 , не може покинути територію України, оскільки у його відношенні порушено кримінальне провадження № 0003120 від 21.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Справа знаходиться на стадії судового розгляду. Отже, вважає, що на час прийняття оскаржуваного рішення №34 підстав для примусового його повернення не було і таке рішення винесено передчасно та з порушенням його законних прав та інтересів. Додатково зазначав, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення було зазначено: «вручено громадянину Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , другий примірник рішення №958 від 04.12.2019 року про примусове повернення в країну походження під підпис». Між тим, кому саме було вручено рішення, винесене відносно нього, позивачу невідомо.

За викладених обставин звернувся до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.02.2020 року.

До суду 19.02.2020 року надійшов відзив представника відповідача (а.с.33-64), згідно якого заперечував проти вимог та просив відмовити. Зазначали, що оскаржуване рішення було прийнято ними у відповідності та згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до матеріалів особової справи, позивач прибув на території України 29.10.2014 року та строк його легального перебування закінчив 28.01.2015 року. Отже, станом на час прийняття оскаржуваного рішення позивач перебував на території України нелегально та без відповідних дозвільних документів. Наголошували, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України. Долучили до відзиву копії матеріалів особової справи громадянина Грузії ОСОБА_1 .

У зв`язку з неявкою сторін 21.02.2020р. розгляд справи відкладено на 05.03.2020р..

У зв`язку з і слуханням цивільної справи 05.03.2020 року розгляд справи відкладено на 17.03.2020 року.

Розгляд справи 17.03.2020 року, 28.05.2020 року, 02.07.2020 року, 28.07.2020 року відкладався за клопотанням представника відповідача та неявки сторін.

У судове засідання 07.10.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомили.

У відповідності до ст. 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, із урахуванням строків розгляду справи, належного сповіщення сторін та положень ст. 268 КАС України, ухвалив слухати справу за відсутності сторін.

У відповідності до ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення 09.10.2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступного висновку.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Грузії, був виявлений 14.01.2020 року співробітниками Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області за адресою: пров. Червоний, м. Одеса.

Того ж дня позивача було доставлено до ГУДМС України в Одеській області.

У результаті проведеної перевірки працівниками міграційної служби було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні. Також було встановлено, що позивач прибув до України 29.10.2014 року легально, через КПП «Аеропорт Львів» по паспорту громадина Грузії для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 у приватних справах. На даний час позивач на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Відносно позивача 14.01.2020 року за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП (за проживання без документів на право проживання в Україні) було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №002148 та постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №002159, згідно якої накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн..

Штраф був сплачений позивачем добровільно 14.01.2020 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія квитанції від 14.01.2020 року №0.0..1.

Згідно пояснень позивача, відібраних представниками міграційної служби, ОСОБА_1 усвідомлює, що він є нелегальним мігрантом. Також жертвою торгівлі людьми себе не вважає, будь-якого фізичного та психологічного тиску на нього не здійснювалось та кошти на придбання квитка він має.

14.01.2020 року працівниками міграційної служби відносно позивача було прийнято рішення №34 про примусове повернення до країни походження, згідно якого зобов`язано позивача покинути територію України у термін до 21.01.2020 року.

Того ж дня, 14.01.2020 року працівниками міграційної служби на підставі подання ГУНП України в Одеській області №36/263 від 14.01.2020 року відносно позивача прийняло рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

Копія рішення №34 від 14.01.2020 року була вручена позивачу особисто під підпис, про що свідчить відповідна розписка позивача, наявна у матеріалах особової справи.

Між тим, у визначений термін позивач за межі території України не виїхав та із відповідним рішенням №34 від 14.01.2020 року позивач не згоден, вважає таким, що прийнятий із порушенням законодавства та його законних прав та інтересів. Серед обставин для скасування оскаржуваного рішення зазначив, наявність відкритого відносно нього кримінального провадження №0003120 від 21.07.2019 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Приписи ст. 3 Закону, які кореспондують положеннями ст. 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст.9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженому Постановою КМУ № 150 від 15.02.2012, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають вказані у п. 9 зазначеної постанові документи.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція №353/271/150).

Згідно п. 4 Інструкції №353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5 Інструкції №353/271/150).

За правилами ч. 2 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Вичерпний перелік підстав заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства регламентовано положеннями ч. 1 ст. 13 Закону.

Статтею 13 Закону № 3773-VI визначено умови, за яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, а саме: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно ст. 22 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом. Виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання.

Відповідно до ч.1 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

За встановлених обставин, суд погоджується з відзивом відповідача у частині того, що позивач на теперішній час незаконно перебуває не території України.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача ОСОБА_1 внесені до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0003120 від 21.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Зазначене підтверджується обвинувальним актом, затв. прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва (а.с.13-16).

Згідно даних із офіційного сайту Судової влади України, відносно ОСОБА_1 наявні кримінальні провадження в Печерському районному суду м. Одеси (№757/49863/19-к; рішення набрало законної сили 13.08.2020 року); в Шевченківському районному суду м.Львова (№466/486/15-к, розглянуто з постановленням вироку 11.09.2019р.); в Франківському районному суду м. Львова (№465/1432/15-к; дата остання відома розгляду 30.06.2015 року);

Зазначене не спростовано сторонами. При цьому, сторонами не надано доказів щодо виконання вказаних рішень суду.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів").

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. 14 КАС України, вироки Печерському районному суду м. Одеси (№757/49863/19-к; рішення набрало законної сили 13.08.2020 року); в Шевченківському районному суду м. Львова (№466/486/15-к, розглянуто з постановленням вироку 11.09.2019р.) є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, на підставі ст. 22 Закону № 3773-VI, якою вказано про заборону виїзду з України іноземцю або особі без громадянства у разі його засудження за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання, та враховуючи, що відносно позивача наявні вироки судів, рішення рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУДМС України в Одеській області №34 від 14.01.2020 року щодо примусового повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання його покинути територію України у термін до 21.01.2020 року, із подальшою забороною в`їзду терміном на три роки, суперечить вищевикладеній нормі закону та підлягає скасуванню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі ч. 5 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 7, 9, 203, 251, 280, 287, 288, 293 КУпАП, ст. 165 КВК України, Постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року «Про затвердження порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», ст. ст. 5,6,72-77,90, 120, 242-246,268-272,286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов громадянина Грузії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - задовольнити.

Скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУДМС України в Одеській області №34 від 14.01.2020 року щодо примусового повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання його покинути територію України у термін до 21.01.2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Приморський районний суд міста Одеси до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09.10.2020 року.

Суддя Л.В. Домусчі