Справа № 240/7156/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
07 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/7156/20
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в нарахуванні пенсії на пільгових умовах, як особі, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та зобов`язати відповідача призначити пенсію з урахуванням трудового стажу та проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю більше чотирьох років.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що досягнувши пенсійного віку, на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", він звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Проте, в оформленні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено у зв`язку з тим, що станом на 01.01.1993 він постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю лише 3 роки 1 місяць 5 днів та згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 21 рік 6 місяців 10 днів. Позивач, вважаючи таку відмову управління Пенсійного фонду України необґрунтованою та протиправною, звернувся з вказаним позовом до суду для захисту своїх прав.
Ухвалою судді від 01.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголосив, що на підтвердження стажу проживання в зоні посиленого радіологічного контролю відповідачу було надано довідку сільської ради від 29.10.2019, з якої встановлено, що з 1986 року до 1998 року ОСОБА_1 проживав в с.Непізнаничі, яка останнім не врахована.
Відповідно до наказів від 26.06.2020 №01-58-в та від 05.08.2020 №01-72В головуючий суддя ОСОБА_2 в період з 14.07.2020 по 31.07.2020 та в період з 17.08.2020 по 01.09.2020 перебувала у щорічній оплачуваній відпустці.
Також, відповідно до наказу від 15.09.2020 №02-82В головуючий суддя Шуляк Л.А. в період з 21.09.2020 по 25.09.2020 включно перебувала на навчанні.
У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 03.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, як особі, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю.
За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 06.03.2020 №0600-0329-8/5846 повідомлено позивача про відмову у призначенні такої пенсії з тих підстав, що ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що право на зниження пенсійного віку мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.
Так, станом на 01 січня 1993 року позивач у зоні посиленого радіологічного контролю проживав 3 роки 1 місяць 5 днів, з необхідних 4-х років, та згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 21 рік 6 місяців 10 днів, а тому відсутні підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах (а.с. 6).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796).
Статтею 55 Закону №796 визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з положеннями статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно з частиною 3 статті 15 Закону №796, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Так, позивачем до матеріалів справи надано довідку Великояблунецьким старостинським округом №6317 від 29.10.2019 про те, що ОСОБА_1 дійсно у період з 04.06.1986 по 16.03.1998 був зареєстрований та постійно проживав, з 01.03.1999 по даний час зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 (а.с.17) та аналогічну довідку №782 від 03.02.2020 (а.с.7).
Отже, враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 (п`ять) років у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.
Щодо наявності в позивача страхового стажу для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Тобто, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу у період 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.
Відповідно до пункту 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Статтею 113 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
На підставі частини першої статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") незалежно від фінансового стану платника (частини дванадцята статті 20 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною сьомою статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України. Не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану.
Із наданої позивачем до матеріалів справи копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та з врахуванням викладеного встановлено, що:
- в період з 26.07.1983 по 02.01.1984 прийнятий на роботу кам`янщика - монтажника 3 розряду (а.с.23), тобто 5 місяців 7 днів;
- в період з 24.01.1984 по 08.05.1984 прийнятий тимчасово у формовочний цех (а.с.24), тобто 3 місяці 14 днів;
- в період з 05.09.1986 по 26.02.1990 прийнятий у штапельну ділянку, тобто 3 роки 5 місяців 21 день;
- в період з 05.03.1990 по 27.11.1995 прийнятий на роботу строкольщіком, тобто 5 років 8 місяців 22 дні;
- в період з 01.12.1995 по18.04.1996 прийнятий монтувальником 2 розряду, тобто 4 місяці 17 днів;
- в період з 19.02.1997 по 13.03.1998 прийнятий на роботу різноробочим, тобто 1 рік 0 місяців 21 день;
- в період з 21.01.2003 по 02.10.2003 прийнятий на роботу тимчасово двірником, тобто 8 місяців 11 днів;
- в період з 15.03.2004 по 18.10.2010 прийнятий на роботу кам`янщиком монтажником 3 розряду, тобто працював 6 років 7 місяців 3 дні;
- в період з 07.04.2016 по 08.10.2018 прийнятий на посаду охоронця, тобто працював 2 роки 6 місяців 1 день.
Як зазначалось раніше, ст. 55 Закону №796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Оскільки позивач має право на зменшення пенсійного віку на 5 років, тому для призначення пенсії на підставі ст.55 Закону №796 необхідний йому страховий стаж становить 22 роки.
Однак, підсумовуючи наведене, судом встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягнув 55 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 прожив або відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, однак страховий стаж позивача становить менше 22 років.
Таким чином, з врахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивачем не дотримано необхідної умови для призначення пенсії - наявності страхового стажу не менше 22 років, а тому, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у позивача на момент звернення (03.02.2020) права на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 07 жовтня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк