Справа № 200/6386/20-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 р. Справа№200/6386/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління МВС України в Донецькій області (, 87515, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Італійська, 32) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління МВС України в Донецькій області, в якій просила зобов`язати виплатити одноразову грошову допомогу за період з 07.11.2015 року по 22.06.2020 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.11.2015 року вона була звільнена з органів внутрішніх справ. На підставі постанови Касаційного адміністративного суду від 31.03.2020 року її поновлено на посаді, однак при цьому не вирішено питання виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того позивач зазначає, що 22.06.2020 року її звільнено з органів внутрішніх справ без виплати одноразової допомоги за період з 07.11.2015 року по 22.06.2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою суду від 03.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що спеціальним законодавством, яке розповсюджується на спірні правовідносини не передбачено право звільненого працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільнені згідно зі ст. 117 КЗпП України. В період з 19.10.2015 року по 07.08.2018 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, отже в цей час вона не могла отримувати грошове забезпечення. Також відповідач наголошує, що ГУМВС не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення позивачці, оскільки вона працювала в спеціальному батальйоні судової міліції «Грифон», який є окремою юридичною особою.

Стосовно виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач зазначає, що позивачу нарахована грошова допомога при звільненні в сумі 31219,13 грн. за 14 років (за кожний повний календарний рік служби). Розрахунок потреби в коштах ліквідаційною комісією ГУМВС направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ. Після надходження відповідного фінансування, зазначені кошти будуть перераховані ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 з 23.12.2005 по 06.11.2015 вона проходила службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 347 о/с від 06.11.2015 року психолога кадрового забезпечення спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Постановою Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі № 266/4208/16-а визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 347 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 . Справа в частині позовних вимог про зобов`язання працевлаштувати позивача в органах внутрішніх справ направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 6 о/с від 10.04.2020 року скасовано пункт 4 наказу № 347 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі постанови Верховного Суду від 31.03.2020 року.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 14 о/с лк від 22.06.2020 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). На дату звільнення визначена вислуга у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги - 14 років 06 місяців 00 днів, у пільговому обчислені 15 років 01 місяць 19 днів.

Стосовно виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565, який був чинним при проходженні позивачем служби в органах внутрішніх справ, визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 затверджено Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно пункту 24 даного Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже факт незаконного звільнення позивача встановлений постановою Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі № 266/4208/16-а.

Разом з цим, виплата грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не була заявлена позивачем під час розгляду справи № 266/4208/16-а.

З наказу відповідача № 6 о/с від 10.04.2020 року, яким виконано рішення суду, не вбачається, що ним вирішено питання виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. При цьому при повторному звільненні позивача, відповідач врахував час вимушеного прогулу в облік вислуги позивача, що підтверджується наказом № 14 о/с лк від 22.06.2020 року.

Відтак відповідач мав сплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, як зазначає відповідач і підтверджується матеріалами справи, наказом начальника ГУ МВС України в Донецькій області № 316 о/с від 21.10.2015 року позивачу надана відпустка по догляду за дитиною з 19.10.2015 року по 07.08.2018 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на час проходження позивачем служби був визначений Інструкцією, затвердженою Наказом МВС від 31.12.2007 року № 499.

Згідно пункту 3.6.2. даної Інструкції особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Отже відсутні підстави вважити, що в період з 19.10.2015 року по 07.08.2018 року позивач отримував би грошове забезпечення.

За таких обставин суд вважає необхідним частково задовольнити дану вимогу позивача та зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.08.2018 року по 31.03.2020 року.

При цьому, задовольняючи дану вимогу за строк понад один рік, суд виходить з абзацу 2 пункту 24 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», оскільки позовна заява ОСОБА_1 перебувала в проваджені судів більше одного року, а саме з листопада 2016 року по березень 2020 рок, не з вини позивача.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати виплатити одноразову грошову допомогу за період з 07.11.2015 року по 22.06.2020 року, суд дійшов до наступного висновку.

Стаття 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 року визначає, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вбачається з відзиву відповідача, необхідність виплати позивачу одноразової грошової допомоги за кожний повний календарний рік служби (14 років) ним не заперечується. Відповідач зазначає, що позивачу нарахована така допомога в сумі 31219,13 грн. У зв`язку з тим, що кошторисом на 2020 рік не передбачені такі виплати, відповідний розрахунок потреби в коштах направлений ліквідаційною комісією до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ для належного фінансування.

З цього приводу суд наголошує, що відсутність бюджетного фінансування не може бути тією обставиною, яка виключає відповідальність суб`єкта владних повноважень перед особою.

У справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України сформулював позицію, якою визначає, що фінансові зобов`язання держави мають первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер. Так: «Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства» (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008.

Так, у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що «скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплачена відповідно до єдиної об`єктивної умови періоду часу, протягом якого заявник працював учителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-тирічного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів. … Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань».

Стосовно доводів відповідача, що позивач працювала на посаді психолога кадрового забезпечення спеціального батальйону судової міліції «Грифон», який був безпосереднім роботодавцем позивача та надавав йому грошове забезпечення. Як визначає сам відповідач в своєму відзиві, наказом ГУМВС України в Донецькій області від 24.11.2015 року № 1лк СБСМ «Грифон» ліквідовано. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що всі накази відносно позивача видавались ГУМВС України в Донецькій області, дії щодо розрахунку грошової допомоги та запиту на отримання бюджетного фінансування також вчинені ліквідаційною комісією ГУМВС.

Суд наголошує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги до належного відповідача.

За вказаних обставин суд вважає вимогу ОСОБА_1 зобов`язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати не підлягають розподілу згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління МВС України в Донецькій області (, 87515, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Італійська, 32) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління МВС України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за 14 повних календарних років служби.

Зобов`язати Головне управління МВС України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.08.2018 року по 31.03.2020 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш