Справа № 500/2486/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 жовтня 2020 року

Київ

справа №500/2486/19

адміністративне провадження №К/9901/19455/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Юрченко В.П.,

розглядаючи в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 500/2486/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними і скасування рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (головуючий суддя - Баб`юк П. М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року (головуючий суддя - Улицький В. З., судді: Довга О. І., Шавель Р. М.),

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення від 13 липня 2018 року:

- податкове повідомлення-рішення №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 390676,25 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на загальну суму 3227964, 47 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким застосовано штрафні санкції на загальну суму 76777769, 65 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 3160, 26 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким застосовано штрафні санкції в сумі 1 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким застосовано штрафні санкції в сумі 170 грн;

- податкове повідомлення-рішення №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - військовий збір на загальну суму 268997, 04 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 28356, 37 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в сумі 170 грн.

Ухвалою від 9 січня 2020 року, проголошеною в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, Тернопільський окружний адміністративний суд задовольнив клопотання представника відповідача та допустив процесуальне правонаступництво відповідача шляхом заміни на Головне управління ДПС в Тернопільській області (далі - ГУ ДПС).

Тернопільський окружний адміністративний суд ухвалою від 28 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року, позовну заяву залишив без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався досудовим порядком вирішення спору шляхом подання 30 липня 2018 року скарги до ДФС України та до ГУ ДФС повідомлення про оскарження рішень контролюючого органу (т. 1, а. с. 70).

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 , Державна фіскальна служба України прийняла рішення від 31 серпня 2018 року №13627/М99-99-11-02-02-25, яким рішення ГУ ДФС від 13 липня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішення від 13 липня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) залишила без змін (т. 1, а. с. 71-72).

Судом встановлено, що рішення від 31 серпня 2018 року №13627/М99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги представник позивач отримав 7 вересня 2018 року.

Суд першої інстанції, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 липня 2019 у справі №0740/1050/18 (провадження №К/9901/13133/19), від 8 серпня 2019 у справі № 480/106/19 (провадження №К/9901/16500/19), від 31 січня 2019 у справі № 802/983/18-а (провадження №К/9901/64845/18), дійшов висновку, що звернувшись до суду лише 29 жовтня 2019 року з позовом про скасування рішення ГУ ДФС від 13 липня 2018 року № і №, позивач пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом № 2464-VI. При цьому, позивачем не подано клопотання про поновлення строку із наведенням обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку.

Також суд встановив, що за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 , Державна фіскальна служба України прийняла рішення від 27 вересня 2018 року №14875//М/99-99-11-02-01-14, яким податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 13 липня 2018 року №6, №6, №6, №6, №6, №6, №6, №6 залишила без змін, а скаргу - без задоволення (т. 1, а. с. 73-76).

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що 27 вересня 2018 року завершилась процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, а відтак, адміністративний позов з урахуванням положень пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до суду міг бути поданий в місячний строк з дня отримання платником податків рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду його скарги.

Як зазначив суд першої інстанції, представник позивача вказував, що отримав рішення від 27 вересня 2018 року №14875//М/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги 27 вересня 2018 року електронною поштою.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 та від 25 жовтня 2019 року у справі № 640/20569/18, дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовом 29 жовтня 2019 року позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин його пропуску.

Зазначені висновки стали підставою для застосування судом положень пункту 8 частини першої статті 240 і частини третьої статті 123 КАС України - залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційний суд повністю підтримав висновки суду першої інстанції та визнав правильним застосування наслідків пропуску строку звернення до суду - залишення позовної заяви без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, ФОП ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 викладено висновок, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. Таке формулювання, на переконання скаржника, а також відступ від раніше сформованих позицій Верховного суду щодо більш тривалих строків звернення до суду, свідчить, що на час початку перебігу строку звернення до суду для позивача приписи пункту 56.19 статті 56 ПК України повинні застосовуватися з урахуванням приписів пункту 56.21 статті 56 ПК України відповідно до якого, якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, правомірним презюмується рішення на користь платника податків.

Саме така позиція була відображена в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2011 року N 1935/11/13-11. При цьому, на переконання скаржника, суд першої інстанції не врахував, що у справі №640/20468/18 судова палата сформулювала правовий висновок щодо рішень контролюючого органу не пов`язаних з нарахуванням грошових зобов`язань, звертаючи при цьому увагу, що різниця у природі рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження.

Як на порушення судами норм процесуального права, скаржник зазначає про необґрунтоване прийняття судом першої інстанції клопотання ГУ ДФС від 28 листопада 2019 року, до якого долучено довіреність від 31 жовтня 2019 року, виданою Олексюку Р. головою комісії з реорганізації ГУ ДФС Мельник М. В. Скаржник зазначає, що станом на 31 жовтня 2019 року Мельник М. В. не була уповноважена підписувати довіреність.

Також, на думку ФОП ОСОБА_1 , в резолютивній частині ухвали відсутній висновок про визнання неповажними причин пропуску строку звернення до суду з позовом, відповідно, залишення позову без розгляду є передчасним.

Крім того, посилається на те, що судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд апеляційної скарги позивача без участі його представника, в той час, як відповідне клопотання містилося в апеляційній скарзі, а до початку слухання справи 7 липня 2020 року о 8:00 год. електронною поштою було направлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із запровадженим карантином та небезпекою для здоров`я представника. В порушення вимог Інструкції з діловодства, це клопотання не було негайно передане судді, а на реєстраційному штампі дати одержання вказаного клопотання не зазначений час його отримання, що на переконання скаржника, призвело до неврахування судом цього клопотання.

Від ГУ ДПС надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Отже, колегією суддів визначено, що спірним у цій справі є, зокрема, питання додержання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення.

Верховний Суд вже розглядав зазначене питання, і в постанові від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18 висловив правову позицію, що різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) впливає та зумовлює різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження. За таких обставин строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від вказаного висновку Верховного Суду з огляду на таке.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені у нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обрахунку його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження, в рамках розгляду публічно-правових спорів, регулюються КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, нормами ПК визначено спеціальний строк для оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у разі, якщо проводилася процедура адміністративного оскарження, і такий строк становить один місяць з дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Дослідження змісту аналізованих приписів статей ПК України та статті 122 КАС України вказує на те, що на сьогодні існує підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими ніж звичайні строки. При цьому існують різні правові режими щодо оскарження податкових повідомлень-рішень і рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані із їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011, за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтверджена її конституційність, як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци 6, 14 п. 6.1).

У постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду у податкових спорах. Безпосередній висновок щодо застосування норм права викладено щодо тривалості строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень контролюючого органу, які не пов`язані із визначенням грошових зобов`язань. Водночас, правовий підхід щодо розуміння норм права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає релевантним до спірного у цій справі питання.

Цей підхід полягає саме в тому, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими ніж звичайні строки.

При розгляді цієї справи, Верховний Суд за результатом комплексного аналізу правового регулювання зробив висновок, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України була та залишається спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

При цьому колегія суддів вважає, що між нормами пунктів 56.18 та 56.19 статті 56 ПК України відсутня колізія, яку слід долати із застосуванням положень пункту 56.21 статті 56 ПК України, оскільки вони регулюють відмінні за предметом групи правовідносин.

Крім того, спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та / або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання після використання процедури адміністративного оскарження об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи № 500/2486/19 (провадження №К/9901/19455/20) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись статтями 346, 347 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Справу № 500/2486/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними і скасування рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року, - передати на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак В.П. Юрченко