Справа № 200/6545/20-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про заміну сторони виконавчого провадження

07 жовтня 2020 р. Справа №200/6545/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б.8, м.Київ, 04112, ) про заміну стягувача за виконавчим написом нотаріуса,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - Товариство) звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса.

Зазначають, що у 2007 році нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на житловий будинок на виконання договору іпотеки.

Стягувачем за цим написом є ПАТ «Раффайзен Банк Аваль», який в подальшому відступив таке право вимоги Товариству.

Оскільки у 2016 році виконавчий напис повернутий державним виконавцем стягувачу, Товариство не може повторно звернутися за його виконанням, оскільки не є стороною відповідного виконавчого провадження.

У зв`язку з цим просить замінити стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача за виконавчим написом нотаріуса повернуто без розгляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року скасовано ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року та направлено справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.

До судового засідання заявник та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з викладеним та на підставі наведеної статті суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та докази, що їх підтверджують, судом встановлено наступне.

06 червня 2007 року між ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 014//07-185/141401.

24 листопада 2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на житловий будинок на підставі відповідного іпотечного договору.

16 червня 2016 року між ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір № 114/21 про відступлення права вимоги за відповідним іпотечним зобов`язанням.

Аналогічного змісту договір 21 липня 2016 року посвідчено нотаріально.

17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та позивачем укладено договір № 265/ФК-16 про відступлення права вимоги за цим же іпотечним зобов`язанням.

Аналогічного змісту договір 21 липня 2016 року посвідчено нотаріально.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні відповідної заяви.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Частиною п`ятою статті 15 цього Закону визначено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 379 КАС у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. З наведених норм убачається, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Як встановлено судом, Товариство не є стороною у виконавчому провадженні з виконання відповідного напису нотаріуса.

Наразі, таке провадження взагалі не існує, з огляду на те, що у 2016 році виконавчий документ повернуто стягувану без виконання.

В якості свого права на звернення до суду із відповідною заявою Товариство посилається на положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що вказаною статтею унормовано порядок оскарження дій або бездіяльності державного виконавця.

У заяві ж, що розглядається, не йдеться про оскарження дій виконавця, а йдеться про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса.

Порядок вчинення виконавчих написів врегульовано главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року № 296/5.

Зі змісту названих нормативних актів, вбачається, що внесення змін до виконавчого напису нотаріуса законодавством не унормовано.

Крім того, суд зазначає, що відносини, які склалися між сторонами є цивільними.

Водночас, адміністративний суд вирішує спори в межах публічних правовідносин.

За таких обставин, та враховуючи, що Товариство просить замінити сторону виконавчого провадження, якого не існує, підстав для задоволення відповідної заяви суд не вбачає.

Також суд звертає увагу, що постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662, затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Зміни, внесені до цього переліку Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662, щодо можливості одержання виконавчих написів нотаріуса на кредитні та іпотечні договори, визнано незаконними і нечинними постановою №826/20084/14 Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року з моменту її прийняття.

Постанову залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відтак, складання після 22 лютого 2017 року виконавчого напису про стягнення на предмет іпотеки суперечить переліку документів, за якими здійснюється стягнення заборгованості у безспірному порядку.

Керуючись статтями 243,248,379 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б.8, м.Київ, 04112, ) про заміну сторони у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису нотаріуса від 24.11.2008 року №11584 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Ухвалу складено і підписано 07 жовтня 2020 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв