Справа № 440/101/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 р.Справа № 440/101/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідачів: Сиромятникова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 26.05.20 року по справі № 440/101/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 21.11.2019;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 07.11.2015 по день поновлення відповідно до середньої заробітної плати по Полтавській області;

- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з оскаржуваним наказом про звільнення та рішенням про неможливість прийняти на службу позивач не погоджується та вважає, що всі повноваження Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області та УМВС України в Полтавській області передано до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у зв`язку з чим мала місце не ліквідація Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області та УМВС України в Полтавській області, а їх реорганізація. А відтак, на відповідачів покладався обов`язок щодо працевлаштування позивача, однак позивачу не пропонувалися посади в ГУ НП в Полтавській області. Крім того, ГУ НП в Полтавській області не взяло до уваги факт написання позивачем рапорту від 06.11.2015 про бажання проходити службу в органах поліції, який встановлений судовими рішеннями у справах №816/42/16 та №816/1861/17.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019.

Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів).

Визнано протиправним та скасовано рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформленого доповідною запискою начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Полтавській області Єфімова О. від 19.12.2019, затвердженою резолюцією начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А. від 19.12.2019.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду.

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, Головне управління Національної поліції в Полтавській області, скористались своїм правом на апеляційне оскарження та подали апеляційні скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

З метою обґрунтування вимог апеляційної скарги Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області зазначено про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він заперечував щодо змісту та вимог апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30.09.2020 позивач та представник відповідачів підтримали свої правові позиції по справі.

28.09.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про часткову відмову позивача від позову в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 в прийнятті відмови позивача ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що відмова позивача від позовних вимог в цій частині суперечить завданню адміністративного судочинства, зокрема, в частині вирішення судом спорів з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, якими в спірних правовідносинах виступають Головне управління Національної поліції в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

В правовідносинах, що склались між сторонами по справі спір виник у зв`язку з незгодою позивача з наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019 про звільнення позивача з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Судовим розглядом встановлено, що прийняттю оскаржуваного наказу про звільнення позивача передували наступні обставини.

ОСОБА_1 з 28.10.2004 проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах міліціонера-водія, інспектора патрульної служби, міліціонера конвойного відділення, міліціонера окремого взводу конвойної служби Кременчуцького МВ, а з 29.11.2013 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015.

Позивачем оскаржено наказ УМВС в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №816/42/16 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути питання щодо прийняття на службу в органи поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію". Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1847,13 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 у справі №816/42/16, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі № 816/42/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та в частині стягнення судових витрат у сумі 1612,71 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов в цій частині задоволено частково. Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області від 29.11.2013 №563 о/с залишено без розгляду. В частині позовних вимог про встановлення проходження публічної служби на посаді поліцейського ізолятора тимчасового тримання №7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 07.11.2015 по 17.11.2015, про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час з 07.11.2015 по 17.11.2015 включно та середньодобову заробітну плату за кожен день затримки з урахуванням премії до 100 відсотків, про встановлення фактичного розміру середньоденної заробітної плати поліцейського ізолятора тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням премії до 100 відсотків провадження у справі закрито. Поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області починаючи з 06.11.2015. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 07.12.2018 року по дату поновлення на посаді. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовленолено. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 залишено без змін.

На виконання вказаних судових рішень УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20.08.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

21.08.2018 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області видано наказ №1350 від 21.08.2018 про розгляд кандидатури ОСОБА_1 для прийняття на службу до ГУНП в Полтавській області та складено доповідну записку про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію".

Рекомендація щодо неможливості прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою погоджена резолюцією начальника ГУНП в Полтавській області № 1718/115/12/01-2018.

02.10.2018 УМВС України в Полтавській області направило ОСОБА_1 попередження про звільнення його з посади через 2 місяці у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області, яке отримано ОСОБА_1 05.10.2018.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06.12.2018 ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).

ОСОБА_1 оскаржив наказ УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06.12.2018 в судому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 709 о/с від 06.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 07.12.2018. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформлене протоколом від 24.01.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 07.12.2018 по дату поновлення на посаді. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаних судових рішень наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №710о/с від 08.01.2019 "По особовому складу" поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області з 07.12.2018.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019 року "По особовому складу" звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області, 20.11.2019 на підставі запису №8004697 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі №816/1861/17 Управлінням МВС України в Полтавській області видано наказ №1234 від 19.12.2019, яким наказано розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та доручено УКЗ та ВПЗ підготувати законодавчо обґрунтовані пропозиції щодо можливості (не можливості) вступу ГУНП в Полтавській області у трудові правовідносини з колишнім працівником УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Полтавській області Єфімова О. №2147/115/12/01-2019 від 19.12.2019 на виконання наказу УМВС України в Полтавській області №1234 від 19.12.2019 розглянуто кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у ГУНП в Полтавській області та зроблено висновки, що: 1) прийняти ОСОБА_1 на посаду в ГУ НП в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом видання наказу про призначення за його згодою неможливо у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію"; 2) відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 має право на загальних умовах прийняти участь у конкурсі на вакантні посади в підрозділах ГУНП в Полтавській області, інформація про оголошення якого оприлюднюється на офіційному веб-сайті .

Начальником ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_2 19.12.2019 проставлено резолюцію про погодження неможливості прийняття ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Полтавській області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, з урахування встановених по справі обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для винесення оскаржуваного наказу Управління МВС України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019 "По особовому складу" зазначено, що позивача звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) на підставі внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №8004697 про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, в якому працював позивач.

Таким чином, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням (ліквідацією) юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у відповідній редакції), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, звільнення працівника з підстави ліквідації підприємства, установи, організації допускається та є правомірним лише у випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно постанов від 04.03.2014 у справі №21-8а14, від 27.05.2014 у справі №21-108а14, від 28.10.2014 у справі №21-484а14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи дійсно мало місце ліквідація органу чи його реорганізація пов`язана зі зміною в організації виробництва і праці, функцій цього органу, скорочення чисельності або штату працівників). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Надаючи правову оцінку факту неможливості переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу, а також з`ясовуючи наявність підстави для звільнення позивача у зв`язку з ліквідацією Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Згідно із додатком 1 до вказаної постанови вирішено утворити, зокрема Головне управління Національної поліції в Полтавській області, а згідно із додатком 2 вирішено ліквідувати, зокрема Кременчуцький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Зі змісту вказаної постанови та додатків до неї слідує, що вона не містить обґрунтування відмови держави від виконання функцій, які були покладені на територіальні органи, що ліквідуються.

Проте, з урахуванням положень Законів України "Про міліцію", "Про Національну поліцію", а також Положення про Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, затвердженого наказом МВС України № 94 від 02.02.2004 (у редакції наказу МВС України №466 від 29.09.2010), Положення про Кременчуцький міський відділ УМВС в Полтавській області, затвердженого наказом УМВС України № 15 від 13.01.2014 та Положення про Головне управління Національної поліції в Полтавській області, затвердженого наказом Національної поліції України № 33 від 06.11.2015 (у редакції наказу Національної поліції України № 705 від 12.07.2019, встановлено, що на утворені територіальні органи Національної поліції, в т.ч. ГУНП в Полтавській області, покладені завдання, повноваження та функції, які були віднесені до завдань, повноважень та функцій територіальних органів міліції, що припиняються - Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Оскільки відповідна функція держави ліквідована не була, та з ліквідацією одного державного органу одночасно було створено інший державний орган з аналогічними завданнями, повноваженнями та функціями, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично мала місце реорганізація органів внутрішніх справ шляхом їх перетворення в органи поліції. А відтак, внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області не звільняло Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, яке видало наказ про звільнення №715о/с від 20.11.2019, від обов`язку щодо працевлаштування позивача в новоутвореному органі поліції.

Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу передбачає дотримання певних гарантій для працівника.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом в п.п. 56-57 постанови від 24.07.2019 у справі № 815/6557/16, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У ході судового розгляду справи відповідачами не надано, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували те, що позивачу пропонувалися будь-які посади в органі поліції та що позивач відмовився від проходження служби в поліції.

З урахуванням вказаного вище, Управлінням МВС України в Полтавській області не доведений факт неможливості переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу, а відтак правомірність звільнення позивача з підстави ліквідації юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" (надалі - Закон №565-ХІІ), чинного до 07.11.2015, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. "з" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 (надалі - Положення №114), особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

07.11.2015 Закон №565-ХІІ втратив чинність та набрав чинності Закон України від 02.07.2015 №580-VIІI "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIІI), який опубліковано 06.08.2015 в газеті "Голос України".

Відповідно до п. 10 розділу XI Закону №580-VIII, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 815/6557/16 встановлено, що приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114 містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Тобто, однією із підстав звільнення особи зі служби в міліції через скорочення штатів є факт неприйняття особи на службу до поліції у тримісячний термін з дня опублікування Закону №580-VІІ, тобто станом на 06.11.2015.

Учасниками справи не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що станом на 06.11.2015 позивач не був прийнятий на службу до поліції.

Враховуючи вказані вище обставини та їх правове регулювання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного наказу УМВС України в Полтавській області №715о/с від 20.11.2019 щодо звільнення позивача із займаної посади з підстави ліквідації юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника його поновлення можливе лише на тій роботі, з якої працівника було звільнено.

Зі змісту оскаржуваного наказу встановлено, що позивача звільнено з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

Водночас відповідно до запису № 8004697 від 20.11.2019, внесеному до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Кременчуцький міський відділ УМВС України в Полтавській області припинено 20.11.2019.

Відтак, з урахуванням того, що на момент вирішення справи судом поновити позивача в державному органі, з якого його було звільнено, неможливо, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 21.11.2019 задоволенню не підлягає.

Проте, відповідно до ст. 2401 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені висновки стосовно протиправності наказу про звільнення позивача із займаної посади та неможливість поновлення на попередній роботі у зв`язку з припиненням Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з УМВС України в Полтавській області, як роботодавця позивача, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 806/1914/17, у разі наявності на момент звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ спеціального законодавства, то при вирішенні питання щодо порядку обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід керуватися нормами спеціального законодавства, в даному випадку наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, а не загального, вданому випадку постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 № 988 (надалі Постанова № 988).

Згідно з п. 2 Постанови № 988, виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (надалі Порядок № 260), при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

За відсутності законодавчого визначення поняття "вимушений прогул" слід зазначити, що під вимушеним прогулом необхідно розуміти проміжок часу, протягом якого працівник був позбавлений можливості виконувати роботу за посадою внаслідок припинення публічної служби за спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто час з наступного (включно) за звільненням дня до дня постановлення судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09.12.2015 у справі №6-2123цс15 та Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 816/979/17.

Враховуючи те, що грошове забезпечення не було обчислено та нараховано позивачу та обчислення грошового забезпечення належить до повноважень відповідного державного органу, то у такому випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.11.2019 до дня постановлення судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням того, що позивачем не доведено нормативного обґрунтування обов`язку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 07.11.2015 по день поновлення, виходячи із показника середньої заробітної плати по Полтавській області, суд першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 77 КАС України, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 у справі № 816/42/16 зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 по дату поновлення на посаді.

На виконання цього судового рішення УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20.08.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу та поновлено ОСОБА_1 на посаді з 20.08.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019, зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.12.2018 по дату поновлення на посаді.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі №816/1861/17 наказом УМВС в Полтавській області №710о/с від 08.01.2019 позивач поновлений на посаді з 08.01.2019.

Таким чином, при розгляді справ № 816/42/16 та № 816/1861/17 судами вже вирішувались питання виплати позивачу заробітної плати (грошового забезпечення) за періоди з 06.01.2015 по 20.08.2018 та з 07.12.2018 по 08.01.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі 440/1369/20 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про зобов`язання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити заробітну плату з 07.11.2015 по день останнього поновлення відповідно до середньомісячної заробітної плати за видом економічної діяльності боржника та стягнення на його користь 1 052 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням у формі наказу від 20.11.2019 №715 о/с, розгляд справи триває.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправним та скасування рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію" та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з мотивами викладеними судом першої інстанції в рішенні в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

При вирішенні позовних вимог в цій частині колегія суддів звертає увагу на встановлений судовими рішеннями у справах № 816/42/16 та № 816/1861/17 факт волевиявлення ОСОБА_1 на продовження трудових відносин та його наміру продовжити роботу в правоохоронних органах в 2015 році.

Колегія суддів зазначає, що суд не може зобов`язати орган державної влади прийняти конкретне рішення (наказ конкретного змісту) щодо призначення особи на посаду поліцейського, адже прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади. Законом України "Про Національну поліцію" (зокрема, статтею 48 та розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення") передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліцію, а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу державної влади.

Посилання представника в судовому засіданні на ту обставину, що визнання позивача інвалідом у травні 2019 року унеможливлює подальше проходження ним служби в поліції, колегія суддів відхиляє, адже вказана обставина не була покладена відповідачем в основу оскаржуваного рішення.

Доводи представника відповідачів в частині неможливості розгляду Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області кандидатури ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" колегія суддів вважає необґрунтованими, а підстави неможливості прийняття відповідного рішення - надміру формальними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є: верховенство права; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про неможливість розгляду Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області кандидатури ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", суб`єктом владних повноважень порушено вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України стосовно обґрунтованості (з урахуванням усіх обставин), що мають значення для прийняття рішення та пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та прийняв оскаржуване рішення з формальних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду на підставі положень ст. 317 КАС України, та доводів позивача, підлягає зміні з мотивів його прийняття.

З урахуванням встановлених по справі обставин та висновків викладених в постанові, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для допущення судового рішення до негайного виконання відповідно до п.п. 2, 3 ст. 371 КАС України, адже негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати (стягнення конкретно визначеної суми), в той час, як в задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді позивачу відмовлено, а стосовно позовних вимог в частині заробітної плати прийнято рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за відповідний період.

Підстави для розподілу судового збору відповідно до вимог ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року по справі №440/101/20 змінити в частині мотивів задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 09.10.2020 року