Справа № 160/12687/19
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
17.12.2019 Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 23 366,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти. Під час проходження служби відповідач знаходився на речовому забезпеченні за рахунок Міністерства оборони України. Відповідач під час проходження служби отримав речове майно, а 10.01.2019 був звільнений у запас за пп. «е» п. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі) та 10.01.2019 був виключений із списків особового складу військової частини. Відповідача було знято з усіх видів забезпечення, документи були направлені для зарахування на військовий облік до Покровсько-Тернівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Оскільки строки використання предметів речового майна, виданого відповідачу, не вийшли, відповідач повинен сплатити вартість речового майна у сумі 23 366,17 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем вартості речового майна позивач звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 160 КАС України.
27.04.2020 та 12.06.2020 до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області надсилались запити про надання відомостей щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з метою встановлення місця проживання особи для виклику до суду у відповідності до ч. 4 ст. 171 КАС України.
26.06.2020 на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області надійшли відомості відносно місця проживання ОСОБА_1 , відповідно до яких адресою проживання останнього є: АДРЕСА_1 .
Представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 16.03.2020, усунуто недоліки позовної заяви.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені ст. 261 КАС України, до суду не надав, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі рекомендованою кореспонденцією.
Інших заяв по суті справи, крім позовної заяви, від учасників справи не надходило.
20.07.2020 представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти.
Під час проходження служби відповідач знаходився на речовому забезпеченні за рахунок Міністерства оборони України та отримав речове майно, що підтверджується карткою обліку майна особистого користування акт № 2221/197.
10.01.2019 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 2-РС солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пп. «е» п. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі).
Наказом № 11 від 10.01.2019 командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 10.01.2019 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Покровсько-Тернівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Наказано утримати суму вартості речового майна, яке не вислужило встановлений термін експлуатації у сумі 23 366,17 грн.
Означена сума вбачається з довідки № 17 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримуються кошти при звільненні, картки обліку майна особистого користування акт № 2221/197, довідки-розрахунку та з витягу з книги обліку грошових стягнень та нарахувань Військової частини НОМЕР_1 за 2019 рік.
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, позивач звернувся до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацом 2 частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
З наявних в матеріалах справи довідки № 17 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримуються кошти при звільненні, картки обліку майна особистого користування акт № 2221/197 та довідки-розрахунку вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового майна складає 35 623,89 грн.
Згідно довідки № 17 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримуються кошти при звільненні відповідачем було відшкодовано речового майна на суму 2 114,36 грн.
При цьому, сума невідшкодованої шкоди Військовій частині НОМЕР_1 відповідно до витягу з книги обліку грошових стягнень та нарахувань Військової частини НОМЕР_1 за 2019 рік (солдат ОСОБА_1 ) становить 23 366,17 грн.
Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості предметів речового забезпечення в розмірі 23 366,17 грн.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби у зв`язку з набранням законної сили вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2018, позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 23 366 (двадцять три тисячі триста шістдесят шість) грн. 17 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 07 жовтня 2020 року.

Суддя А. Ю. Рищенко