Справа № 400/4211/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

08 жовтня 2020 р. № 400/4211/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Фульги А.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Робоча, 1, м.Миколаїв, 54029

про:скасування постанови від 25.11.2015 ВП № 48886967; зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з вимогами скусування постанови від 25.11.2015 року та зняття з усього належного позивачу майна арешт, що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.11.2015, зареєстрований за №48886967.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він дізнався з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про те, що постановою ВП №48886967 від 25.11.2015р державним виконавцем Квичак Т.Є. було накладено арешт та оголошено заборону відчуження на все належне йому на підставі власності нерухоме майно, а саме:

-земельна ділянка кадастровий номер :05:011:0001 площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 ,

- житловий будинок загальною площею 83,3 кв.м. та господарські й побутові будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач не отримував вищезазначеної постанови, тому через свого адвоката звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив скасувати постанову ВП №48886967 від 25.11.2015р державного виконавця Квичак Т.Є про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все належне позивачу на праві власності нерухоме майно.

У відповіді відповідач повідомив, що виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають. Перевіркою по пошуку виконавчого провадження, виконавчого документу у спецпідрозділі встановлено, що у відділі здійснювалось виконавче провадження №48886967 з примусовоо виконання виконавчого листа №487/2636/15-ц, виданого 08.09.2015р Жовтневим районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк"

загальної заборгованості за кредитним договором від 03.01.2008р, що утворилася станом на 31.05.2015р в загальному розмірі 17 121,56 грн.

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем 01.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.11.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчудення.14.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження". Підстави для зняття арешту з майна боржника на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Оскільки в зв`язку з закінченням строку зберігання матеріалів виконавчого провадження, відсутнє виконавче провадження, за яким ОСОБА_1 був боржником, вирішити питання про зняття арешту через державну виконавчу службу в теперішній час неможливо. Неможливо і відновити втрачене виконавче провадження.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. статті 447 ЦПК, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Заявник є стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області на виконання рішення по цивільній справі, тому позивач не позбавлений права звернутись до Жовтневого районного суду Миколаївської області за нормами Цивільно-процесуального Кодексу України для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Слід зазначити, що визначальною відмінністю адміністративної юрисдикції є те, що особа звертається за захистом від неправомірних дій чи бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень.

У цьому випадку, позивач не оскаржує правомірність накладення Заводським відділом ДВС арешту на все його майно в 2015 році, а лише просить скасувати зазначену постанову, яка на сьогоднішній день порушує його право мирно володіти майном.

Також виходячи з положень ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України, оскільки наявність такого запису в Реєстрі про арешт його майна, без наявності самого документу, на підставі якого накладений арешт, порушує його права власності, а тому він має право на звернення до суду про усунення перешкод у користування своїм майном.

Але, позов про усунення перешкод у користування майно є за своєю суттю негаторним позовом, та відповідно до ст.19 ЦПК України повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Саме у порядку цивільного судочинства, позивач як власник може вимагати усунення перешкод у користування його майном та скасування відповідних записів у Реєстрі.

Із завершенням виконавчого провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення виконавчої процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас вимоги про звільнення майна з під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 по справі № 372/2904/17-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82096363).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 238, 248 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №400/4211/20 за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови від 25.11.2015 ВП №48886967 та знаття арешту з нерухомого майна.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя А. П. Фульга