Справа № 308/7580/20
Суддя: Шумило Н. Б.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7580/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Шумило Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Просяник В.С.

представника відповідача - Котубей О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора взводу №1 роти №4 сержанта поліції Галатиби Мар`яни Юріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №764580 від 08 червня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що 08.06.2020 року інспектором взводу №1 роти №4 УПП в Закарпатській області ДПП сержантом поліції Галатибою Маряною Юріївною було винесено постанову серія ДПО18 №764580, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Відповідно до змісту постанови, позивач о 12 годині 30 хвилин, на АДМ-06 «Київ - Чоп» 717 км + 500 керував транспортним засобом Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , на якому розміщені сторонні предмети та символи якого не можна розпізнати із 20 метрів, також при перевірці не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1. «а» ПДР України. Вказану постанову вважає незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому така підлягає скасуванню. Зазначив, що 08.06.2020 близько 12 год. 29 хв. він, рухаючись автомобільною дорогою М-06 «Київ - Чоп» у с.Нижні Ворота, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений сержантом поліції Галатибою М.Ю. Після того, як він висловив свою незгоду з причиною зупинки, оскільки вважав, що ПДР не порушив, інспектор вимагав пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ. Вважає, що оскільки ПДР він не порушував та не мав наміру порушувати, законних підстав, зазначених у ст.35 Закону України «Про національну поліцію» для зупинки транспортного засобу не було, тобто вимога інспектора щодо пред`явлення документів не мала правових підстав і ним було прийнято рішення не пред`являти документи. Після чого, інспектор було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, зазначив, що справа не була розглянута по суті, була відсутня підготовка до розгляду справи; не вирішені клопотання; не досліджені докази; не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, свідки; не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення; не досліджені обставини, що мають суттєве значення для розгляду справи. Також, всупереч вимогам ст.283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

04.08.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі.

07.10.2020 року представником відповідача Котубей О.В. було подано письмові пояснення, копію яких скеровано позивачу, про що надано підтвердження. У письмових поясненнях зазначено, що 08.06.2020 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби на дорожній станції Нижні Ворота) помітив автомобіль «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_2 , який порушив ПДР України, а саме: порушив вимоги п. 30.2 ПДР України, тобто керував транспортним засобом з номерним знаком який був закритий сторонніми предметами. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився ОСОБА_1 . Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 30.2 та 2.1А ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію. Вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, такими діями відповідач намагається уникнути адміністративної відповідальності. Позиція позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що водій транспортного засобу порушив ПДР України не ґрунтується на вимогах законодавчих актів та не має відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія. Зазначає, що доводи позивача щодо відсутності достатніх доказів для притягнення його до відповідальності не відповідають дійсності, оскільки факт відмови пред`явити посвідчення водія поліцейським зафіксована безпосередньо в позові. В самому тексті позову стверджує що він «правомірно відмовився пред`явити посвідчення водія» Відтак, інспектор мав всі правові підстави виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення, як і мав право вимагати у водія пред`явити для перевірки посвідчення водія. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання позивач не прибув, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, подав заяву, в якій просив проводити засідання без його участі, що суд вважає можливим.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснення надав аналогічні поданим письмовим поясненням, просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1. ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).

За пунктом 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Судом встановлено, що 08.06.2020 інспектором взводу №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Галатибою М.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №764580, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст. 121, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови випливає, що 08.06.2020 о 12:30 год. на А/Д М-06 «Київ - Чоп» 717 км + 500 м ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , на якому розміщені сторонні предмети та символи якого не можна розпізнати із 20 метрів, та при перевірці не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1. «а», 30.2 ПДР України.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 2.4. ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не заперечує факт відмови пред`явити на вимогу поліцейського посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Щодо доводів позивача, що він мав право не пред`являти на вимогу інспектора свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки вважав, що зупинка його транспортного засобу була незаконною слід зазначити наступне.

Як встановлено судом причиною зупинки транспортного засобу працівником поліції було забруднення номерного знаку, на якому розміщені сторонні предмети та символи якого не можна розпізнати із 20 метрів, у зв`язку із чим ОСОБА_1 постановою ДПО18 №764580 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП. У суду відсутні відомості про оскарження постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП. Факт керування транспортним засобом позивач не заперечує.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

За умовами п.2.9.в ПДР України Водієві забороняється: керувати транспортним засобом, без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Згідно вимог п. 2.4.а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як уже зазначалось, працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача з причини забруднення транспортного засобу. Керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, тобто таким що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м. є порушенням правил дорожнього руху, а відтак підставою для зупинки транспортного засобу, а й відповідно дає змогу для працівника поліції перевірити особу порушника, його документи та документи на транспортний засіб. При цьому працівник поліції не позбавлений законом можливості виявляти та фіксувати й інші порушення вчинені особою-водієм в ході проведення перевірки документів незалежно від причини та підстав для зупинки транспортного засобу.

Дана позиція суду узгоджується із позицією Верховний Суду висловленою у постанові від 25.09.2019 року у справі №127/19283/17.

Щодо посилання позивача, що всупереч вимогам ст.283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, слід зазначити, що вказані посилання за своєю суттю є зверненням уваги суду на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови.

Суд не бере до уваги такі посилання, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Близький за змістом висновок міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 826/11623/16 (провадження № К/9901/50453/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 76518273)

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статею 126 КУпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 252 КУпАП та Інструкцією передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, слід зазначити, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

При цьому, слід зазначити, що застосування процедури скороченого провадження розгляду справи про адміністративні правопорушення у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в ст.268 КУпАП.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст.251 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи обставини справи та правові норми, враховуючи, що позивач не заперечує факту керування транспортним засобом, ненадання на вимогу інспектора посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що встановлена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП, не оскаржує постанову в частині порушення за ч.6 ст. 121 КУпАП, відтак, вважаю що були законні підстави для зупинки транспортного засобу, тому суд приходить до переконання, що відсутні підстави для скасування постанови серії ДПО18 №764580 від 08 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, і в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про Національну поліцію України», статтями 126, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 9, 72-77, 90, 192-194, 211, 227, 246-250, 286, 295 КАС України, суд-,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора взводу №1 роти №4 сержанта поліції Галатиби Мар`яни Юріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Шумило Н.Б.