Справа № 200/8099/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 р. Справа№200/8099/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2020 року адвокат ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом Управління Пенсійного фонду України у м.Краматосрьку Донецької області (ідентифікаційний код 23346787, 84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Поштова, 5). Просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати нарахованої пенсії за період з травня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 150000,00 грн., стягнути перераховані, але не виплачені пенсійні виплати за період травень 2015 року червень 2018 року у розмірі 150000,00 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що за час перебування обліку у відповідача управлінням нараховано, однак безпідставно в порушення вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не здійснено виплату пенсії. Зазначає, про рішення Донецького окружного адміністративного суду №200/14228/18-а на виконання якого здійснено нарахування пенсії, однак яке фактично не є виконаним.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з тим, що тривалий час виплата пенсії не здійснювалась, зазначає про скрутне матеріальне становище.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позовна вимога позивача щодо стягнення конкретної суми у розмірі 150 000,00 грн. не може підлягати задоволенню, оскільки судом не може встановлюватись конкретна сума доплати до пенсії за минулий час, так як втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства. Звертає увагу на лист Вищого адміністративного суду України від 13.06.2012 №1483/12/13-12, який було адресовано головам апеляційних адміністративних судів, в якому зазначено, що установивши, що відповідальні порушили норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Тому, відповідач вважає, що позовна вимога про виплату конкретної суми заборгованості управлінням є незаконною та необґрунтованою. Також, відповідач зазначає, що на підставі витягу з протоколу засідання Комісії від 07.11.2017 № 141 прийнято рішення про поновлення виплати пенсії позивачу, пенсійну справу відпрацьовано, з липня 2018 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію. У якості доказу заборгованості по пенсії до суду надана довідка ІКІС ПФУ від 01.09.2020, інших доказів не надано. Зазначає про виплату пенсії за умови належного фінансування.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджено копією паспорту серії НОМЕР_3 , перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як внутрішньо переміщена особа на підставі електронної пенсійної справи.

Як вбачається з довідки від 05.07.2018 № позивачка є внутрішньо переміщеною особою із адресою фактичного місця проживання : АДРЕСА_2

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі 200/14228/18-а позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області були задоволені. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області поновити нарахування та виплатити пенсію Позивачці за період з травня 2015 року по червень 2018 року. На виконання рішення суду здійснено нарахування сум пенсій.

З травня 2015 року по червень 2018 року у Відповідача перед позивачкою виникла заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 141559,46 грн., що підтверджується відомостями з ІКІС ПФУ від 01.09.2020.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV регламентовано, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Судом встановлено, що відповідачем частково виконані приписи Закону № 1058-IV щодо пенсійного забезпечення позивача, а саме нараховано суму пенсії за відповідний період, разом з цим виплата цієї суми пенсії не здійснена.

Суд не приймає доводів відповідача, що виплата пенсії за період з травня 2015 року по червень 2018 року облікована управлінням та буде виплачуватись у відповідності до постанови КМУ №637 від 05.11.2014 зі змінами від 21.08.2019 №788, на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, за окремим фінансуванням на означені цілі, оскільки відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних сум пенсій.

Тобто, наявна пасивна поведінка, яка виражається у бездіяльності відповідача, оскільки невиплата належної позивачу пенсії є протиправною та не відповідає зазначеним критеріям правомірності, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 13.06.2012 №1483/12/13-12, суд зазначає, що роз`яснення, викладені в листі, стосуються чітко визначеної категорії справ, а саме пов`язаних із нарахуванням та виплатою соціальних платежів дітям війни та особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому не підлягають застосуванню при вирішені даної справи.

Суд зауважує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В межах адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з травня 2015 року по червень 2018 року у розмірі 141559,46 грн., дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідної суми заборгованості з пенсійних виплат.

З огляду на наведене та заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки заявлена сума до стягнення підтверджена частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою від 04 вересня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Позовні вимоги задоволені частково, стягнуто недоотриману пенсію у розмірі 141559,46 грн., що дорівнює 94,4 відсоткам від загальної суми позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1500,00 грн., суд дійшов висновку щодо пропорційного стягнення судових витрат, а саме з відповідача у розмірі 1416,00 грн. та позивача 84,00 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматосрьку Донецької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати нарахованої пенсії за період з травня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 150000,00 грн., стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії за період травень 2015 року червень 2018 року у розмірі 150000,00 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії з травня 2015 року по червень 2018 року у розмірі 141559,46 грн.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (ідентифікаційний код 23346787, 84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Поштова, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) заборгованість з невиплаченої пенсії у розмірі 141559 (сто сорок одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 46 копійок за період з травня 2015 року по червень 2018 року.

У задоволені суми стягнення 8440,54 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 84 (вісімдесят чотири) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (ідентифікаційний код 23346787, 84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Поштова, 5) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.О. Кошкош