Справа № 221/4148/20
Суддя: Писанець Н. В.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - ПИСАНЕЦЬ Н.В.,

При секретарі - Гуровій Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Волноваха адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича, третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до інспектора Катамадзе Е.Н., третя особа УПП в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу серії ДП18 №525747 від 16.06.2020 року, як незаконно постановлену без доказів його вини. На думку позивача, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме - без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до змісту Постанови його було визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн. Відповідно до змісту Постанови позивачу інкримінується порушення пунктів 31.1, 31.3а, 1.5 ПДР України, п. 5.1, 5.2 ДСТУ №3649:2010 за нібито керування самостійно переобладнаного транспортного засобу - автобусу БАЗ А079.23 держ. номер НОМЕР_1 (далі - ТЗ), з порушенням встановлених вимог та стандартів в частині встановлення додаткових сидячих місць для пасажирів, адже під час зупинки ТЗ Відповідач нарахував 31 сидяче місце замість 30 місць, як зазначається у свідоцтві про реєстрацію ТЗ. Однак, висновки про скоєння ОСОБА_1 правопорушення зроблені Відповідачем виключно на підставі візуального огляду салону ТЗ, жодні докази, будь то відеозапис з нагрудної камери Відповідача, показання свідків чи фотофіксація в матеріалах справи відсутні, у Постанові не зазначені. На підставі наведеного, просить суд скасувати оспорювану постанову, закрити провадження у справі та стягнути на його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач Катамадзе Е.Н. до зали судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, відзиву на позов відповідачем надано не було.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Харківській області до зали судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Оскільки обидві сторони у справі в судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України.

Аналізуючи письмові докази у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з наступним.

Із копії постанови у справі про адміністративне правопорушення від 16.06.2020 року вбачається, що цю постанову було складено інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Катамадзе Е.Н. щодо ОСОБА_1 за ст. 121 ч.2 КУпАП у зв`язку із керуванням самостійно переобладнаним транспортним засобом. Посадовою особою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 грн.

Проте така постанова не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує проти вчинення ним правопорушення та зазначені твердження позивача відповідачем не спростовані.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 , зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною другою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, зокрема несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Натомість, в мотивувальній частині постанови серії ДП18 №525747 від 16.06.2020 року у справі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу, в тому числі відсутні письмові пояснення самого ОСОБА_1 про обставини вчинення правопорушення.

В ході судового розгляду, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху, а також не надано чітких відомостей щодо суті правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду об`єктивної можливості не має.

Також судом не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов висновку про вчинення позивачем правопорушення та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративному стягненню.

При цьому у відповідності до вимог чинного адміністративного судочинства, зокрема ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином за відсутності об`єктивних, достовірних та допустимих доказів, які не зазначені в оскаржуваній постанові, спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь позивача, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова та копії фотокарток автобусу БАЗ А079.23 держ. номер НОМЕР_1 не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позову у частині скасування постанови серії ДП18 №525747 від 16.06.2020р. по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним за ч. 2 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення на його користь судових витрат, понесених, зокрема, на сплату судового збору, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового зборута витрат,пов`язаних зрозглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача, суб`єкта владних повноважень, судових витрат за надання правничої допомоги, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС Українидля цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому,за позицією,висловленою впостанові ВеликоїПалати ВерховногоСуду від27.06.2018року посправі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунківтощо).

За такого, для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката суду мають бути надані договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві взагалі не визначений розмір судових витрат, понесених на правничу допомогу, а з долучених до матеріалів провадження доказів неможливо зробити висновок про дійсне їх понесення позивачем, оскільки платіжні документи про оплату таких послуг суду не надані.

Розподіл судових витрат по сплаті судового збору слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 77, 242, 245, 246, 286 КАС України, ст.ст. 178 ч.1, 247 п.1, 256, 283, 288, 293 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії ДП18 №525747 від 16.06.2020р. по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.2 КпАП України - скасувати, справу закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Харківський області за рахунок його бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В.ПИСАНЕЦЬ