Справа № 140/7356/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7356/20 пров. № А/857/10004/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Савки С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (головуючого судді Ковальчука В.Д. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 22 хв. в м. Луцьк) у справі №140/7356/20 за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Заступника начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Васковця Сергія Івановича про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.05.2020 звернулася в суд із позовом до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Заступника начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Васковця Сергія Івановича в якій просить визнати дії неправомірними державного виконавця заступника начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Васковця Сергія Івановича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 80603,81 грн. від 07.05.2020 в межах виконавчого провадження №36776264, визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Васковця Сергія Івановича ВП №36776264 від 07.05.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 80603,81 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 10.07.2013 виконання рішення Ковельського міськрайонного суду від 24.11.2010 було розстрочено. Згідно довідки кредитора АТ «УкрСиббанк» самостійно добровільно повернено позику в сумі 1000000 грн. Зазначає про порушення вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконання рішення боржником добровільно, на те, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Васковець Сергій Іванович заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2010 року було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 806038,12 грн.

27 лютого 2013 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження №36776264 про примусове виконання виконавчого листа №2-1535/2010 виданого 14.03.2012 Ковельським міськрайонним судом на виконання рішення у вказаній вище справі.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2013 виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2010 було розстрочено.

Згідно довідки кредитора від 02.11.2018, АТ «УкрСиббанк» самостійно добровільно повернено позику в сумі 1000000 грн.

07.05.2020 заступником начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів Васковцем С.І. було винесено постанову про стягнення в солідарному порядку з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору сумі 80603,81 грн.

Не погодившись із діями відповідачів позивачка звернулася до суду для захисту свого права.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено судом 25.02.2013 від стягувача ПАТ «УкрСиббанк» до органу виконавчої служби поступила заява та виконавчий лист про примусове виконання рішення суду.

27.02.2013 було відкрите виконавче провадження про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 806038,12 грн. Боржнику було запропоновано в семиденний строк від дня отримання постанови самостійно виконати рішення суду. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримала 27.02.2020.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ =унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ, постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

07.05.2020 заступником начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів Васковцем С.І. було винесено постанову про стягнення в солідарному порядку з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору сумі 80603,81 грн.

Постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 806038,12 грн. було винесено 09.06.2020.

При винесенні постанови про стягнення виконавчого збору суд не вбачає порушень зі сторони державного виконавця приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ. Також не виявлено порушень при надсиланні документів виконавчого провадження позивачу.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про добровільне виконання рішення суду є необґрунтованими, оскільки добровільно до відкриття виконавчого провадження та у строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення позивачем не було виконане. Сплата заборгованості за кредитним договором після відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з розстроченням судового рішення не може свідчити про його добровільне виконання та такі дії державного виконавця, як запити у державні органи та накладення арешту на майно, свідчать про примусове виконання судового рішення.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 22.02.2018 у справі № 816/823/17, від 17.09.2020 у справі № 750/7800/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 07.05.2020 винесена заступником начальника відділу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Васковцем С.І. ВП №36776264 у відповідності до вимог чинного законодавства України.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №140/7356/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль