Справа № 640/2399/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ № 640/2399/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа Акціонерне товариство «Альфа -Банк» про визнання протиправною бездіяльності,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (надалі по тексту також - відповідач, Солом`янський РВ ДВС), третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк», в якому просить визнати бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з належного йому майна протиправною та скасувати арешт з належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майна, накладеного згідно з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 у виконавчому провадженні № 50358162, винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мацко Д.А.; визнати бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо не скасування постанови про розшук майна боржника: транспортного засобу Volkswagen Passat В6 диз. НОМЕР_2 , 2007 р.в. протиправною та скасувати постанову про розшук транспортного засобу Volkswagen Passat В6 диз. НОМЕР_2 , 2007 р.в., від 04.07.2016 по виконавчому провадженню № 50358162, винесеної старшим державним виконацем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мацко Д.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з позивача на користь ПАТ «Альфа-Банк» є завершеним, оскільки заборгованість відсутня. Отже, спірні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 та постанови про розшук майна боржника від 04.07.2016 у виконавчому провадженні № 50358162 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач не надав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до листа від 22.01.2020 № 22124 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) убачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 50358162 з примусового виконання виконавчого напису від 18.01.2016 № 817, виданого приватним нотаріусом Чуловським Володимиром Анатолійовичем КМНО, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в розмірі 15 601,21 дол. США.

Постановою від 03.03.2016 державним виконавцем Мацко Д.А. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою від 04.07.2016 відповідачем оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортного засобу Volkswagen Passat В6 диз. НОМЕР_2 , 2007 р.в.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 48 Закону України № 1404-VIII встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За приписами частини 1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 вищевказаної статті також встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з пунктом 8 розділу VII Інструкції №512/5, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Статтею 74 Закону України № 1404-VIII передбачено право та порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Частиною першої вищенаведеної статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається з матеріалів справи постановою від 30.05.2018 відповідачем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.7 ч.1 чт. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону N 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У спірних правовідносинах державний виконавець постановою від 30.05.2018 виконавчий документ повернув стягувачу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Для зняття арешту при поверненні виконавчого документа підстав не було.

У частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

В інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено частиною 5 статті 59 Закону №1404-VIII.

Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову позивач зазначає про наявність підстав для зняття арешту з його майна у зв`язку з тим, що свої зобов`язання за кредитним договором від 08.10.2007 № 490049018 ним виконано, що підтверджується довідкою від 22.11.2019 № 109368-23.1 (оригінал якої надано суду для огляду, а.с.16), а подальший арешт його майна обмежує його право на розпорядження своєю власністю.

Оскільки виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет за кредитним договором від 08.10.2007 № 490049018, є виконаним, стягувач у межах спірних правовідносин втратив право на повторне пред`явлення виконавчого документа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зняття арешту з майна позивача та скасування постанови про розшук майна боржника.

Разом з тим, враховуючи попередньо викладені висновки у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72 - 77, 90, 241 - 247, 255, 287, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа Акціонерне товариство «Альфа -Банк» про визнання протиправною бездіяльності задовольнити частково.

2. Скасувати постанову про розшук транспортного засобу Volkswagen Passat В6 диз. НОМЕР_2 , 2007 р.в., від 04.07.2016 по виконавчому провадженню № 50358162, винесеної старшим державним виконацем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мацко Д.А .

3. Зняти арешт з належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2016 у виконавчому провадженні № 50358162, винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мацко Д.А.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКНН НОМЕР_1 )

Відповідач: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 76-а, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 287, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко