Справа № 2-а-7679/11
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-7679/11
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаря заявника представникаКрутікової-Вільховченко І.І. Хмель М.О. Батюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про заходи судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просить зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву.

Представник Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що постанова суду виконана в передбаченому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, дослідивши надані матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року визнано неправомірними дії УПФУ в Деснянському районі м. Києва щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності. Зобов`язано УПФУ в Деснянському районі м. Києва перевести на пенсію по інвалідності та призначити пенсію, виходячи з розміру, визначеного ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії - в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених виплат, починаючи з 20 жовтня 2011 року.

Відповідно до ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Частина 1 зазначеної статті передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі, а також у тому ж судовому засіданні, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов`язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Між тим, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року на відповідача не було покладено обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено чітких вимог до інформації, яку має містити звіт про виконання судового рішення. Разом з тим, виходячи із самого поняття він має містити, зокрема інформацію щодо стану виконання судового рішення, відомості щодо дій вчинених відповідачем на виконання судового рішення, причини невиконання (лише часткового виконання) з додаванням документів на підтвердження викладених обставин.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм випливає, що судовий контроль здійснюється шляхом вказівки у судовому рішення про зобов`язання відповідача подати у встановлений строк звіт про виконання рішення. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року не встановлено судового контролю за виконання судового рішення шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Разом з цим, аналіз наступних у часі рішень Верховного Суду свідчить про те, що Верховним Судом фактично змінено зазначену правову позицію.

Так, у постановах від 31.10.2019 у справі №820/1560/17, від 07.11.2019 у справі №361/11754/13-а, колегії суддів дійшли висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанцій можуть лише під час прийняття рішення у справі.

Враховуючи наявність можливості зміни окремих правових позицій та роль висновків Верховного Суду у забезпеченні єдності судової практики, суд при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю враховував останні актуальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовано це питання.

Також суд враховує, що відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Суд вважає, що дана норма також свідчить на користь висновку про можливість встановлення заходів судового контролю лише під час ухвалення судового рішення. Так, у вказаній нормі законодавець фактично відзначив, що окрім заходів судового контролю прописаних у резолютивній частині судового рішення, суд здійснює контроль за виконанням судового рішення і у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, тобто шляхом розгляду позовних заяв про оскарження рішень, дій та бездіяльності виконавців, які допущені в ході примусового виконання судового рішення.

Тобто, суд з метою забезпечення належного виконання судового рішення або встановлює судовий контролю за виконанням судового рішення безпосередньо під час ухвалення цього рішення або вирішує спірні питання, які виникають в ході виконання в порядку статті 287 КАС України.

Враховуючи наведене суд вважає, що вжиття заходів судового контролю за виконанням судового рішення можливе виключно під час ухвалення відповідного рішення.

Ухвалюючи рішення, суд не вважав за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням цього рішення.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що спонукання чи примус відповідача до фактичного виконання рішення можливі зокрема в порядку, передбаченому статями 287 та 382 КАС України, однак на даний момент суд вже позбавлений можливості вживати заходів судового контролю, передбачених статтею 382 КАС України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення відсутні, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 383 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 12.12.2011 та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон