Справа № 522/9526/20
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/9526/20
Провадження № 2-а/522/354/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

дослідивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до заступника командира роти лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Ярослава Володимировича, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

До суду 15 червня 2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до заступника командира роти лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Ярослава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та про визнання дій протиправним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, 14 червня 2020 року, коли він починав рух на зелений колір світлофору на автомобілі ЗиЛ 130, д.н.з. НОМЕР_1 , перетинаючи перехрестя вулиць Фонтанської дороги/Чубаївської, його на службовій автівці зупинили патрульні УПП в Одеській області. Причиною зупинки зазначили те, що на автомобілі позивача не працює лівий сигнал стоп. Дану причину зупинки позивач вважає надуманою, оскільки у подальшому при перевірці стану світлових сигналів все працювало. Надалі почалась перевірка документів та позивач надав посвідчення водія, технічний паспорт та страховку, пояснивши про цьому щодо недоцільності техогляду автомобіля, оскільки він експлуатується як особистий транспорт та з нього демонтовано все обладнання для перевезення вантажу, відсутній кузов. Згідно посилань позивача, вищезазначене не було враховано відповідачем по справі. Також сам факт зупинки його працівниками поліції позивач вважає незаконним та вважає, що підстав його зупиняти згідно ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не було. При цьому його (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, для чого на думку позивача не було правових підстав.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 26.06.2020 року.

Також позивач подав до суду заяву, згідно якої просив вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 08.07.2020 року суд прийняв до розгляду та відкрив провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Ярослава Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Також позовні вимоги ОСОБА_1 до заступника командира роти лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Ярослава Володимировича про визнання дій протиправними - залишив без розгляду.

Через неявку сторін 22.07.2020 року розгляд справи був відкладений на 08.10.2020 року.

До суду 02.10.2020 року надійшла заява представника УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції, згідно якої просили залучити їх до участі у справі в якості третьої особи.

Також представником УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції 02.10.2020 року до суду було подані пояснення щодо адміністративного позову ОСОБА_1 , згідно яких заперечували проти позову та просили відмовити. Посилались на те, що з урахуванням вантажного типу транспортного засобу, його вантажопідйомності більше 3,5 тонн та строк експлуатації більше 2 років автомобіль позивача «ЗИЛ ММЗ 554М», р.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до вимог ч.6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та п.1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів» підлягає обов`язковому періодичному технічному контролю - щороку. Згідно листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області за №31/15-1629, який надійшов до УПП в Одеській області ДПП 17.09.2020 року, автомобіль позивача підлягає проходженню ОТК. Також згідно ЄДР ТЗ станом на 17.09.2020 року автомобіль позивача проходив обов`язків технічних контроль у 2013, 2014, 2016, 2017 та 2018 роках. Термін дії обов`язкового технічного контролю вичерпано 21.09.2019 року. На підставі викладеного, зважаючи на те, що автомобіль позивача не пройшов обов`язків технічний контроль, 14.06.2020 року відносно позивача було правомірно та законно винесену відповідну постанову.

У судове засідання 08.10.2020 року з`явився позивач, який позовний вимоги підтримав та просив задовольнити за обставин, викладених у позові. Також не заперечував проти залучення УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції до участі у справі в якості третьої особи та приєднання пояснень.

Суд протокольно задовольнив клопотання та залучив УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

У відповідності до ст. 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, із урахуванням строків розгляду справи, належного сповіщення сторін та положень ст. 268 КАС України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступного висновку.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 14 червня 2020 року лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Мукан Ярославом Володимировичем відносно позивача ОСОБА_1 було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2682992.

Згідно вказаної постанови інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції Мукан Ярославом серії ЕАМ №2682992, ОСОБА_1 14.06.2020 року о 09 год. 05 хв. у м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 20/4, керував транспортним засобом ЗИЛ ММ3, д.н.з. НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язкового технічного огляду, чим порушив п.31.3.б ПДР.

Згідно даної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн..

Даний штраф був сплачений позивачем того ж дня, про що свідчить відповідна квитанція, наявна у матеріалах справи (а.с.12), що також підтверджено позивачем в судовому засіданні.

Не погоджуючись з правомірністю вищевказаної постанови та дій відповідача щодо її винесення ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як встановлено у п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до частини третьої статті 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 31.3 б забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 29 вказаного нормативного акту встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями статті 35 Закону України "Про дорожній рух". Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Частиною 7 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

1) для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки:

2) для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку.

Відповідно до п. 31.3.6) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У судовому засіданні встановлено, що не спростовано позивачем, транспортний засіб, яким керував позивач, а саме: автомобіль ЗИЛ ММ3, д.н.з. НОМЕР_1 , є вантажним автомобілем, його вантажопідйомності більше 3,5 тонн та строк експлуатації більше 2 років.

Згідно листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області за №31/15-1629 від 17.09.2020 року, автомобіль позивача підлягає проходженню ОТК. Також згідно ЄДР ТЗ станом на 17.09.2020 року автомобіль позивача проходив обов`язків технічних контроль у 2013, 2014, 2016, 2017 та 2018 роках. Термін дії обов`язкового технічного контролю вичерпано 21.09.2019 року.

Оскільки автомобіль, яким керував позивач, підлягає обов`язковому технічному контролю, який є вантажним автомобілем, але не пройшов його, що не спростовано позивачем, суд уважає, що позивачем порушено правила користування вантажним транспортним засобом, а, отже, убачає в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Посилання позивача на правовий висновок Верховного суду у рамках справи №678/483/17 суд вважає недоцільним, оскільки спір стосувався легкового транспортного засобу.

Посилання позивача на неправомірність дій відповідача щодо зупинки транспортного засобу, то суд ці твердження до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач зупинив його через несправність приладу освітлення. Відтак, з урахуванням положень ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", відповідач мав право на зупинку автомобіля позивача та перевірки документів.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача та законність винесеної ним постанови про адміністративну відповідальністю позивача.

Окрім того, пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.3 ст.121 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. №724/716/16-а.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26.12.2019 року №724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

У даному випадку ані Департамент патрульної поліції Національної поліції України, ані його структурний підрозділ - Управління патрульної поліції в Одеській області до участі у справі в якості належного відповідача позивачем залучено не було.

Положення частини другої-третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача..

З урахуванням викладеного, суд вбачає, що лейтенант поліції Мукан Я.В. не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездітності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 121, 283, 284, 289, 247, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 6, 9, 72-77, 100, 158, 159, 160-163, 229, 241-246, 250, 257-263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до заступника командира роти лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Мукан Ярослава Володимировича, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та про визнання дій протиправними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складено 09.10.2020 року.

Суддя Л.В. Домусчі