Справа № 340/2327/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2327/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )
до відповідача - Міністерства оброни України (; адреса: Повітрянофлотський проспект, 6, м. Київ-168, 03168)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )
про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (далі відповідач) про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи з 22 квітня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на дату встановлення інвалідності, а саме: 22 квітня 2016 року, у сумі 103 040 грн. (сто три тисячі сорок гривень), відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у квітні 2016 року йому встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а у лютому 2019 року, за наслідками повторного огляду, причину інвалідності змінено на таку, що пов`язана із захистом Батьківщини. ОСОБА_1 вважає, що за таких умов належна йому одноразова грошова допомога мала б бути виплачена у розмірі 150-прожиткового мінімуму, визначеного для працездатних осіб, на час встановлення йому інвалідності. Натомість таку виплату він отримав у розмірі 70 прожиткових мінімумів (96460,00 грн).

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року по справі відкрите спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (а.с.30-31).

Провадження у справі зупинялося до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/10153/19 (ухвала від 07 липня 2020 року) та було поновлене відповідною ухвалою суду від 27 липня 2020 року.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки на час первинного встановлення інвалідності ОСОБА_1 одноразова грошова допомога була нарахована та виплаченва йому у розмірі, встановленому законом. Підстави для збільшення її відсутні.

У поясненнях третьої особи зазначено, що між первинним встановленням інвалідності ОСОБА_1 та зміною причин захворювання минуло понад два роки, тому підстави для збільшення одноразової грошової допомоги відповідно до частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, відсутні.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на достатню кількість зібраних у справі доказів для її вирішення, враховуючи приписи частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає можливим розглянути та вирішити дану справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015, призначений на посаду та зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_3 (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 02.02.2015 року №31), що посвідчується довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 14.02.2015 року (а.с.7).

В матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України про безпосередню участь ОСОБА_2 в антитерористичній операції у 2015 році (а.с.14).

04 лютого 2016 року відповідно до Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) №27 солдата ОСОБА_1 , оператора відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення танкового батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_4 (по особовому складу) №13-РС звільнено у відставку за за станом здоров`я на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за частиною восьмою статті 26) (а.с.15).

Довідкою військової частини № НОМЕР_5 від 29 жовтня 2015 року №1588 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за результатами проведеного медичного огляду військово-лікарською комісією терапевтичного профілю в/ч НОМЕР_5 у солдата ОСОБА_1 підтверджена гостра невротична реакція з тривожним та обсесивно-компульсивними розладами, захворювання: так, пов`язані із проходженням військової служби (а.с.9).

За наслідками первинного огляду органом МСЕК позивача з 22 квітня 2016 року визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 12 ААА №171521 від 22 квітня 2016 року, а.с.16-17).

У зв`язку з цим ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 96460,00 грн.

Під час повторного огляду органами МСЕК 19 лютого 2020 року позивачеві була підтверджена інвалідність ІІІ групи, однак змінено причину захворювання визнано його таким що пов`язане із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААБ №570217 від 19 лютого 2020 року, а.с.19).

За таких умов позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що змінилась причина інвалідності: "травма, пов`язана із захистом Батьківщини".

Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом від 27 березня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової та компенсаційних сум на підставі частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у зв`язку з тим, що зміна причинного зв`язку захворювання у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. У спірному рішенні міститься посилання на правову позицію, наведену в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі №2040/5686/18 та від 21.08.2019 року у справ №806/2187/18 (а.с.24).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві гарантується виплата одноразової грошової допомоги в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час первинного встановлення позивачеві інвалідності), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

На час первинного встановлення позивачеві інвалідності пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи передбачалася виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

При цьому частина друга вказаної статті містила вказівку, згідно з якою одноразова грошова допомога, зокрема, у випадку, зазначеному у підпункті 5 частини другої статті 16 цього Закону (при встановленні військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби) 9 пункту призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 6 Порядку №975 було визначено, що у разі встановлення інвалідності III групи військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

На підставі вказаної правової норми позивачеві було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 96460,00 грн після первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ОСОБА_1 військової служби (1378,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2016 року х 70).

Позивач вважає, що подальша зміна причини інвалідності згідно довідки МСЕК від 19 лютого 2020 року, а саме визнання його захворювання таким, що пов`язане із захистом Батьківщини, є підставою для виплати йому одноразової грошової допомоги згідно з чинним на дату встановлення інвалідності підпунктом 1 пункту 6 Порядку №975 - як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин - у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідач та третя особа такого права позивача не визнають, мотивуючи це посиланням на вимоги частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Отже, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є порядок застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII.

Суд зазначає, що станом на час первинного встановлення позивачеві інвалідності 22 квітня 2016 року діяла редакція частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, згідно з якою якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом Законом України від 06 грудня 2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Аналогічний за своїм змістом припис з 01 січня 2017 року внесено до пункту 8 Порядку №975.

Вказівку щодо того, як мають застосовуватись вказані норми, надав Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19.

Частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суд враховувати такі висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, у пунктах 30-31 вказаної постанови Верховний Суд роз`яснив, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Верховний Суд наголосив, що обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Як зазначалося, первинно інвалідність ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби, встановлена позивачеві з 22 квітня 2016 року. Причину інвалідності на таку, що пов`язана із захистом Батьківщини, змінено за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 19 лютого 2020 року, тобто після спливу дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності.

За таких умов вищевказаною правовою позицією Верховного Суду виключається наявність підстав для отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на час встановлення інвалідності, у зв`язку із зміною причин інвалідності під час його повторного огляду 19 лютого 2020 року.

Посилання позивача на частину восьму статті 16-3 Закону 3 № 2011-XII щодо трирічного строку для реалізації права на отримання разової грошової допомоги у контексті спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення такого права, є саме первинне встановлення інвалідності, а не подальша зміна її групи, причин тощо.

Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним і скасування спірного рішення відповідача та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оброни України про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.В. Кравчук