Справа № 420/7054/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7054/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про стягнення заборгованості по пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:

- стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (; 65012, м.Одеса, вул.Канатна, 83; з рахунків, які призначені для виплати пенсій) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 328845, код ЄДРПОУ банку 09328601) заборгованість по пенсії в сумі 49255,50 грн. (сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн. 50 коп.) грн. в період з 01.02.2018 р. по 31.01.2019 р.

- cтягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (, 65012, м.Одеса, вул.Канатна, 83; з рахунків, які призначені для виплати пенсій) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний брик України", МФО 328845, код ЄДРПОУ банку 09328601) компенсацію втрати частини доходів в сумі 3776,57 грн (три тисячі сімсот сімдесят шість грн. 57 коп.).

- стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (, 65012, м.Одеса, вул.Канатна, 83; з рахунків, які призначені для виплати пенсій) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; поточний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 328845, код ЄДРПОУ банку 09328601) відшкодування моральної шкоди в сумі 33986,30 грн (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят шість грн. 30 коп.).

03.08.2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

11.08.2020 року позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

17.08.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

28.08.2020 року за вх. № 33926/20 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов в якому зазначено, що згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року по справі № 420/417/19, яким зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі поновити нарахування та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року зі сплатою заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати та на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року по справі № 420/417/19 Головним управлінням позивачу нарахований борг по пенсійній виплаті з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року та компенсація втрати частини доходів. Відповідач стверджує, що Головним управлінням здійснено усі можливі дії щодо виконання рішення суду у межах діючих нормативно-правових актів України. Крім того, представник зазначає, що позивачем не надано жодних доказів що б свідчили про заподіяння останьому моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України та згідно з довідкою від 27.11.2018 р. № Управління праці та соціального захисту населення перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (з/б а.с.49, а.с.50).

24.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального об`єднаного Управління пенсійного фонду в м. Одесі, в якому просив:

- визнати протиправними припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з лютого 2018 року;

- зобов`язати Центральне об`єднане Управління пенсійного фонду в м. Одесі () поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року зі сплатою заборгованості по пенсіям з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати.

Рішенням суду від 21.02.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з лютого 2018 року. Зобов`язано Центральне об`єднане Управління пенсійного фонду в м. Одесі () поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року зі сплатою заборгованості по пенсіям з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 420/417/19 задоволено та зобов`язано Центральне об`єднане Управління пенсійного фонду в м. Одесі подати протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 420/417/19.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року залишено без задоволення заяву представника позивача в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного Управління пенсійного фонду в м. Одесі про визнання припинення виплати пенсії протиправною та зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії зі сплатою заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року у задоволенні заяви представника позивача про накладання штрафу у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на керівника Центрального об`єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Одесі ОСОБА_2 , за невиконання рішення у справі № 420/417/19, - відмовлено. Зобов`язано Центральне об`єднане Управління пенсійного фонду в м. Одесі подати у строк до 01 вересня 2019 р. звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі № 420/417/19.

01.07.2019 року оскільки звіт не був наданий на вимогу суду, суд своєю ухвалою встановив новий строк для подання звіту до 01.09.2019 року.

21.08.2019 року відповідач надав до суду звіт щодо виконання рішення суду. В якому зазначив, що на виконання рішення суду, ОСОБА_1 поновлено пенсію та за період з 01.02.2018 р. по 31.01.2019р., нараховано та включено у додаткову відомість суму заборгованості по пенсії у розмірі 49255,50 грн., та суму компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати у розмірі 3776,57,що підтверджується протоколами індивідуального перерахунку по особовому рахунку № НОМЕР_5 .

Крім того, в звіті вказано, що постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018р. «Про внесення змін до настанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 пункти 16 і 18 постанови №365 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки порядок виплати сум соціальних виплат КМУ не визначено, здійснення виплати заборгованості на даний момент неможливе.

Ухвалою суду від 04.11.2019 року в задоволенні заяви представника позивача про зміну способу і порядку виконання рішення від 21.02.2019 р. по справі №420/417/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в Одеській області про визнання припинення виплати пенсії протиправною та зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії зі сплатою заборгованості по пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на момент фактичної виплати відмовлено.

Ухвалою суду від 12.11.2019 року в зв`язку з невиконанням судового рішення в частині виплати заборгованості, на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_3 накладено штраф в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять),00 грн.

29.01.2020 року П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 р. скасував та в поставноі зазначив, що судом першої інстанції прийнято передчасне рішення про необхідність накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким фактично виконано обов`язок з подання відповідного звіту.

За результатами індивідуального перерахунку ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 р. по 31.01.2019 р., сума до сплати становить 49255,50 грн., відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу (з/б а.с.55).

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вибачається з матеріалів справи, предметом позову по вказаній справі є бездіяльність відповідача відносно виконання рішення по справі № 420/417/19, яке набрало законної сили та зобов`язання вчинити певні дії на виконання вказаного рішення суду.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов`язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст.383 КАС України.

Так, відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Враховуючи, що спірні відносини є пов`язаними (похідними) з неналежним виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 815/695/18 і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову за якими постановлене судове рішення по суті позовних вимог між тими ж сторонами існують правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

В іншому випадку, розгляд питань, пов`язаних із виконанням цього рішення некомпетентними (в розумінні частини 1 статі 383 КАС України) судами шляхом розгляду нових позовних вимог (сукупність проваджень) призведе до штучного створення перешкод щодо належного судового контролю за виконанням попереднього рішення суду з аналогічного предмету та підстави позову, які були первинними для виникнення даних спірних правовідносин (в даному випадку постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року), та фактично створює можливість перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі, що є порушенням конституційного принципу щодо обов`язковості судового рішення (частина 5 статті 124 Конституції України), принципу юридичної визначеності та поваги до остаточного рішення суду (Res judicata у світлі прецедентних рішень Європейського суду з прав людини).

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, зроблені у справі Зубац проти Хорватії (ZUBAC v. CROATIA) від 05 квітня 2018 року (заява № 40160/12), за якими формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частина 2 ст. 238 КАС України встановлює, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 238, 241- 243, 248, 256 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про стягнення заборгованості по пенсії закрити.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.295, 297 КАС України, з урахуванням п.п. 15.5. п.15. ч.1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.