Справа № 520/4887/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Рішення

Іменем України

(додаткове)

08 жовтня 2020 року Справа №520/4887/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Ніколаєвої О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі №520/4887/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС України у Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Харківській області від 06.02.2020 №Ф-8908-56-У про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу у суму 26 539,26 грн.;

- зобов`язати ГУ ДПС в Харківській області виключити інформацію щодо ОСОБА_1 , як фізичної особи підприємця, з бази даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 адміністративний позов у справі №520/4887/2020 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Харківській області від 06.02.2020 №Ф-8908-56-У про стягнення з ОСОБА_1 суми 26 539,26 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 26 копійок). У задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Представником позивача 25.08.2020 через канцелярію суду подана заява про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №520/4887/2020.

Разом з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі представником позивача подано докази судових витрат понесених позивачем та стягнення їх з відповідача.

Заява вмотивована тим, що задовольнивши позовні вимоги, судом не вирішено питання про судові витрати у частині витрат на правову допомогу.

Згідно частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи положення зазначеної статті та те, що судове рішення прийнято у порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду заяви у порядку спрощеного провадження.

Відповідачем 07.09.2020 через канцелярію суду подано відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно змісту якого заявлений позивачем розмір витрат на оплату правових послуг не є співмірним зі складністю справи та можливим об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Розглянувши зміст поданої заяви та доданих до неї документів, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 адміністративний позов у справі №520/4887/2020 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Харківській області від 06.02.2020 №Ф-8908-56-У про стягнення з ОСОБА_1 суми 26 539,26 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 26 копійок). У задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до положень частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин третьої, п`ятої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Виходячи зі змісту вказаних норм, слід дійти висновків, що подання заяви та відповідних доказів має певні строкові обмеження, а саме така заява подається:

1) до закінчення судових дебатів у справі;

2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання стороною відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Під час подання адміністративного позову позивачем заявлена відповідна заява та протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивача через канцелярію суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами судових витрат понесених позивачем та стягнення їх з відповідача.

Рішення у справі №520/4887/2020 прийнято судом 20.08.2020, заява разом з документами на підтвердження понесених витрат подана до суду 25.08.2020, тобто у межах строку встановленого частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

За визначенням частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта, п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141 Кодексу адміністративного судочинства України).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що 09.04.2020 між ОСОБА_2 (у якості адвоката) та ОСОБА_1 (у якості клієнта) укладено договір про надання правової допомоги допомоги № 5/2020.

Відповідно до підпункту 1.1 1 розділу вказаного договору предметом договору є надання правової допомоги, у тому числі за окремими дорученнями клієнта.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані суду:

- копію розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу (без дати та номера);

- копію акту виконаних робіт від 20.08.2020;

- копію розрахункової квитанції від 20.08.2020 №004.

Згідно акту виконаних робіт адвокатом надані наступні послуги:

- зустріч з клієнтом, надання консультації (2 години) - 500,00 грн.;

- пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта у суду (4 годин) - 1000,00 грн.;

- складання позовної заяви (6 годин) - 1500,00 грн.;

- складання заперечень на клопотання Головного управління ДПС у Харківській області (3 години) - 750,00 грн.;

- складання відповіді на відзив (3 години) - 750,00 грн.

- складання інших документів, клопотань, заяв, отримання витягу з ЄДРЮО ФОП та ГО (2 години) - 500,00 грн.

Оскільки питання щодо судового збору було вирішено у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2020, суд вирішує питання щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Водночас, суд звертає увагу на те, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію розрахункової квитанції від 20.08.2020 №004 та копію розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, як і розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, не містять підпису ОСОБА_1 , а отже не підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу та з їх змісту не має можливості встановити юридичну волю позивача.

Таким чином, суд зазначає, що з наданих документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, а також факт останнім оплати вказаних послуг. Відтак, суд вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу документально не підтвердженими, а отже відсутні правові підстави для задоволення поданої заяви.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись положеннями статтей 241-243, 246, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі №520/4887/2020 - відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 08.10.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва