Справа № 200/14237/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. Справа№200/14237/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкарьової І.В.,

при секретарі судового засідання Заїченко Я.В.,

за участю сторін

Позивач ОСОБА_1 .

Представник відповідача Павліха С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії відповідача і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та із урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

Визнання незаконним та протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2019 року за №253, в частині виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07.11.2019 року , та скасувати його;

Визнання незаконним та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення зі позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;

Визнання незаконним та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 дні невикористаної додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 10 574, 37 грн.;

Визнати незаконним та протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р» , яким за вживання алкогольних напоїв позивача прапорщика ОСОБА_1 позбавили премії повністю за жовтень 2019р.;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати і виплатити позивачу щомісячну премію з 01.10- по 31.10.2019 року в розмірі 125 %, відповідно до XVII розділу наказу МВС України від 15.03.2018 № 200. ;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити позивача із списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення зі мною усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення( грошовим, продовольчим і речовим);

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 42 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 10 574, 37 грн.;

Зобов`язати Військову НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.11.2019 року до дня нарахування і виплати належного мені грошового забезпечення, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 483,66грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час його звільнення командування допустило ряд численних порушень його прав в частині не проведення з ним повного розрахунку, а саме не виплатило йому грошову компенсацію неотриманого речового майна, невикористаної додаткової відпустки у кількості 42 діб за період 2017-2019 роки, також позивачем не отримано грошове забезпечення.

Зазначає, що військовослужбовець до проведення з ним усіх розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, наказ відповідача від 07 листопада 2019 року № 253.

Крім того, позивач вважає незаконним та протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р», яким за вживання алкогольних напоїв позивача позбавили премії за жовтень 2019р. Позивач вважає, що відповідач, без урахування всіх обставин та не маючи достатньо доказів на підтвердження алкогольного сп`яніння, протиправно позбавив позивача щомісячної премії.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує на те, що 24 вересня 2019 року позивачем подано рапорт про звільнення, що слугувало підставою для виключення останнього зі списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Вказує, що всі обов`язкові розрахунки виконані з позивачем у повному обсязі. Щодо не отримання речового забезпечення в день звільнення, відповідач зазначив, що визнає вимогу позивача, проте звертає увагу, що позивач мав можливість під час проходження безперешкодно отримати речове майно в натуральному вигляді, але з не встановлених підстав своє право не реалізував.

Стосовно компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій відповідач зазначає, що у вказаний період (2017-2019 роки) право на отримання цієї відпустки припинено, що виключає і можливість отримання відповідної компенсації.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідач зауважує, що з позивачем у повному обсязі проведено розрахунки за належними йому виплатами.

Щодо преміювання за жовтень 2019 року, відповідач, у відзиві на уточнення позовних вимог, зазначив, що наказом командира військової частини від 05 листопада 2019 року № 944 за вживання алкогольних напоїв позивача позбавлено премії повністю за жовтень 2019 року. Зазначив, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково за уживання алкогольних напоїв у службовий час, таким чином рішення відповідача є обґрунтованими.

У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року вирішено розгляд справи за позовом здійснювати в порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 23 червня 2020 року клопотання представника відповідача від 23 червня 2020 року про витребування доказів по справі задоволено та витребувано від Головного управління Національної гвардії України (архівний відділ) (адреса: 03151, м. Київ, Солом`янський район, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 9-А, Код ):- Положення про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22 грудня 2018 року № 911 «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику у військової частини НОМЕР_1 у 2019 році».;

Протокольною ухвалою від 18 серпня 2020 року закрито підготовче провадження по справі №200/14237/19-ата призначено до судового розгляду по суті на 01 вересня 2020 року 12:30 год.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду від 03 серпня 2020 року задоволено та визнано причину пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду щодо оскарження наказу військової частини НОМЕР_1 № 944 від 05 листопада 2019 року «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019 року» поважним та поновлено даний строк.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки та військового квитка. (а.с. 24-29)

З довідки від 07 листопада 2019 року про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони , відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, вбачається, що позивач прапорщик з 07.11.2016 по 02.05.2017 з 19.05.2017 по 07.09.2017, з 23.09.2017 по 15.04.2018 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з 01.05.2018 по 15.07.2018, з 31.07.2018 по 03.09.2018, з 11.09.2018 по 28.02.2019, з 17.03.2019 по 01.09.2019, з 17.09.2019 по 07.11.2019 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Слов`янськ Донецької області.(а.с. 22)

24 вересня 2019 року позивачем подано рапорт про звільнення за пунктом «а» частиною пункту два частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 східного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України від 07 листопада 2019 року № 253 вбачається, що контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України припинено та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення позивача , який здав обов`язки за посадою командира 3 відділення 2 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення та звільненого відповідно до підпункту «а» частиною пункту два частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командиру частини по особовому складу від 08.10.2019 № 41 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту 07 листопада 2019 року та для взяття на військовий облік направити до Краматорського МВК Донецької області. Згідно статті 26-2 ЗУ «Про положення громадян України військової служби у ЗСУ» зарахувати даного військовослужбовця на службу у оперативному резерві першої черги. Премію з 01 жовтня по 31 жовтня не виплачувати, з 01 листопада по 07 листопада 2019 року виплатити у розмірі 125 відсотків від посадового окладу. Згідно наказу командувача НГУ від 12.12.2014 року № 500 періоди безпосередньої участі в проведенні АТО зараховані в пільговому обчисленні один місць за три. Щорічна основна відпустка за 2019 рік в кількості 30 календ. днів використана. Допомогу для оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань за 2019 року отримав. Проведено відрахування з грошового забезпечення за 5 календ. днів щорічної відпуски за 2019 рік. Вислуга років на військової службі на 07 листопада 2019 рік складає у календ. обчислені 07 років 04 місяці 21 день. (а.с. 23)

Згідно з довідкою б/н від 08 листопада 2019 року, виданою відповідачем, вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, становить 10574,37 грн. (а.с. 30)

Згідно з довідкою від 11 січня 2020 № 39, виданою відповідачем вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 НГУ на звернення позивача повідомила, що з 07.11.2016 по 07.11.2019 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 07.11.2019 згідно наказу №253 від 07.11.2019 позивач був звільнений з військової служби у запас та направлений для взяття на військовий облік до Краматорського МВК Донецької області. Нарахування грошового забезпечення проводилось згідно з наказом МВС України від 15.03.2018 року №200 «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», та розпорядженням командувача Національної гвардії України від 08.01.2019 року №Р-1. При звільненні отримав грошове забезпечення у повному обсязі, а саме було перераховано:

Платіжним дорученням № 2529 від 08.11.2019 року сума 6646,53 грн.:

відрахування з грошового забезпечення за 5 календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік:

оклад посадовий (5дн.) - 528,33 грн.;

оклад за військове звання (5дн.) - 158,33 грн.;

надбавка за вислугу років 30% (5дн.) - 206,00 грн.;

надбавка за особливості проходження служби 80% (5дн.) - 714,13 грн.;

премія від, окладу 125% (5дн.) - 660,42 грн.; оклад посадовий (листопад, 7дн.) - 739,67 грн.; оклад за військове звання (листопад, 7дн.) - 221,67 грн.; надбавка за вислугу років 30% (листопад, 7дн.) - 288,40 грн.; надбавка за особливості проходження служби 80% (листопад, 7дн.) -999,79 грн.;

премія від окладу 125% (листопад, 7дн.) - 924,59 грн.; винагорода за участь в ООС (жовтень , 31 дн.) 4500,00 грн.;

винагорода за участь в ООС (листопад , 7 днів) 1050 грн.;

індексація (листопад, 7 днів) 48,23 грн.;

Утримано військовий збір в сумі 14,33 грн. компенсацію військовий збір 155,72 грн.

Платіжним дорученням № 2744 від 28 листопада 2019 року сума 3000,00 грн.:

Винагорода за участь в ООС перерахунок (вересень, 15 днів) - 1000, 00 грн.;

Винагорода за участь в ООС, перерахунок (жовтень, 31 день) 2000,00 грн.;

Крім того зазначено, що розрахунок та виплата грошового забезпечення виконанні у повному обсязі, заборгованість відсутня.(а.с. 43)

Згідно з довідкою від 11 січня 2020 № 40, виданою відповідачем вбачається, що середньоденне грошове забезпечення на день звільнення позивача 07.11.2019 року складає 453,44 гривень:

посадовий оклад - 3170,00 грн.,

оклад за військове звання - 950,00 гри.,

надбавка за вислугу років 30% - 1236,00 грн.,

надбавка за особливості проходження служби 80% - 4284,80 грн.,

премія від окладу 125% - 3962,50 грн.

Разом 13603,30 : 30 = 453,44 грн. (а.с. 44)

З відомостей № 202 від 08 листопада 2019 року про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ №3035 НГ України за листопад 2019 року вбачається, що позивач отримав грошового забезпечення у сумі 6646,53 грн. (а.с. 47)

З відомостей № 219 від 28 листопада 2019 року про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ №3035 НГ України за листопад 2019 року вбачається, що позивач отримав грошового забезпечення у сумі 3000,00 грн. (а.с. 48)

Згідно з довідкою від 04 червня 2020 № 22/836, виданою відповідачем вбачається, що позивачу за період служби з 07.11.2016 по 07.11.2019 не надавалась додаткова відпустка як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки не отримував. (а.с. 118)

Згідно з довідкою від 04 червня 2020 № 205, виданою відповідачем вбачається, що військова частина НОМЕР_1 НГУ повідомляє, що позивач, який проходив військову службу за контрактом з 07.11.2016 по 07.11.2019 , не отримував грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Компенсація вартості неотриманого речового майна виплачена в сумі 10574,37 грн. платіжним дорученням №594 від 30.03.2020 (а.с. 119)

Також надано відомості (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення №594 від 30 березня 2020 року, та відомість № 1 за березень 2020 року. (а.с. 120-121)

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 східного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України від 05 листопада 2019 року № 944 про виплату військовослужбовцям частини премії за жовтень 2019 року вбачається, що прапорщика ОСОБА_1 позбавлено премії повністю за жовтень 2019 року, з причин вживання алкогольних напоїв (пункт 9 наказу № 944).

Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р» , яким за вживання алкогольних напоїв позивача позбавили премії повністю за жовтень 2019 року та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу щомісячну премію з 01.10- по 31.10.2019 року в розмірі 125 %, відповідно до XVII розділу наказу МВС України від 15.03.2018 № 200 суд зазначає наступне.

У судове засідання відповідачем було надано копію відомості №203 від 17.09.2020 на перерахування грошового забезпечення позивачу 3 903,06 грн., копію розрахунково-платіжної відомості за вересень 2020 року з якої вбачається нарахування позивачу премії за жовтень в сумі 3903,06 грн., платіжне доручення від 17.09.2020 №2049.

У судовому засіданні позивач підтвердив отримання премії за жовтень 2019 року. В той же час судом було з`ясовано, що наказ від 05.11.2019 №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р» , яким за вживання алкогольних напоїв позивача позбавили премії повністю за жовтень 2019 року, не було скасовано відповідачем. У зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 Постанови КМУ від 30.09.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: 2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Відповідно до розділу XVIIІнструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, визначено порядок преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

1. Командири (начальники) військових частин Національної гвардії України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Преміювання здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого, враховуючи специфіку та особливості виконання покладених завдань на військову частину.

2. Розміри премії встановлюються за рішенням командувача Національної гвардії України з урахуванням наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Національної гвардії України, та особливостей проходження служби.

3. Виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, що настає за місяцем преміювання. У разі переведення або звільнення військовослужбовців з військової служби - у місяці виключення зі списків особового складу в розмірі, що визначається пропорційно часу їх служби в поточному місяці.

За рішенням командира військової частини премія за грудень може бути виплачена в кінці грудня поточного бюджетного року. При цьому наказ про встановлення розмірів премії видається в грудні поточного року. У разі допущення проступків військовослужбовцями, які потребують зменшення (позбавлення) премії за грудень, після видання наказу до нього вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок у цьому або наступному місяці.

4. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір у межах показників, визначених у положенні про преміювання військовослужбовців військової частини. При цьому військовослужбовці можуть бути позбавлені премії в повному обсязі або її розмір може зменшуватися виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих у встановленому порядку в кінці кожного місяця клопотань (рішень) безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

5. Премія військовослужбовцям виплачується з того дня, з якого вони стали до виконання обов`язків за посадами (у тому числі до тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). Особам офіцерського складу, курсантам з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що навчаються у військових навчальних закладах, премія виплачується з дня зарахування на навчання до дня його закінчення, а також за час перебування у відпустці, що надається після закінчення військового навчального закладу.

6. Премія не виплачується військовослужбовцям:

які звільняються з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнено до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення);

у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів (командиру та іншим посадовим особам, які не вживали заходів для запобігання аваріям, подіям і злочинам).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2018 №911затвержено положення про преміювання військово службовців військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі Положення).

Згідно пункту 3.2. частини 2 Положення визначення фонду та розмірів преміювання, командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково, зокрема за уживання алкогольних напоїв у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані.

Відповідно до пункту 3.3. частини 2 визначення фонду та розмірів преміювання, військовослужбовці позбавляються премії в повному обсязі або частково виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира на підставах, поданих за командою в кінці кожного місяця клопотань (рішень) безпосередніх командирів (начальників) про виплату ( позбавлення повністю або частково ) премії підлеглим військовослужбовцям , У рапортах з клопотанням про позбавлення премії ( позбавлення повністю абро частково ) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавлення премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне порушення.

Аналіз вищенаведених нормативних актів свідчить, що позбавлення премії здійснюється на підставах, поданих за командою в кінці кожного місяця клопотань (рішень) безпосередніх командирів (начальників) про виплату ( позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям.

Як вже зазначалось п. 9 наказу відповідача від 05 листопада 2019 року № 944 про виплату військовослужбовцям частини премії за жовтень 2019 року вбачається, що позивача позбавлено премії повністю за жовтень 2019 року, з причин вживання алкогольних напоїв. Клопотання або рішення безпосереднього командиру (начальнику) з зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього суду не надано. Не надано також відповідачем будь яких інших доказів про вчинення зазначеного порушення позивачем.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення премії позивача за жовтень 2019 року, було здійснено не правомірно, тобто без дотримання встановленого порядку та не доведено суду вчинення цього порушення, та відповідно п.9 наказу відповідача від 05 листопада 2019 року № 944 підлягає скасуванню.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу щомісячну премію з 01.10- по 31.10.2019 в розмірі 125 %, відповідно до XVII розділу наказу МВС України від 15.03.2018 № 200, не підлягає задоволенню, оскільки премія була виплачена позивачу про що зазначалось вище.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконними та протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2017- 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом па день звільнення, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 42 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пунктом 12 статті 12 Закону №2232-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України Про відпустки від 5 листопада 1996 року №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно пункту 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Разом з цим визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та у Законі України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII.

Так, згідно статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

При цьому, стаття 1 Закону України Про оборону України визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу викладеного вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР Про відпустки.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, суд зауважує, що розрахунок вказаної компенсації віднесено до дискреційних повноважень відповідача, оскільки ця компенсація повинна була бути нарахована і виплачена безпосередньо при звільненні позивачу зі служби.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 10574,37 гривень та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 10 574, 37 грн., суд зазначає наступне.

Відповідачем до матеріалів справи надано довідку від 04.06.2020 №205 у якій зазначено, що компенсацію вартості неотриманого речового майна виплачена в сумі 10574,37 грн. платіжним дорученням від 30.03.2020 №594, та надав відповідне платіжне доручення.

Враховуючи те, на час розгляду справи, відповідачем компенсацію вартості неотриманого речового майна виплачена, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки спір з даного питання відсутній.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та протиправним наказ відповідача від 07.11.2019 №253, в частині виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07.11.2019, скасувати його та визнання незаконними та протиправними дії відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, суд зазначає наступне.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз наведеної вище правової норми дозволяє дійти висновку, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе лише за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише за згодою такого військовослужбовця.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі №814/1113/16.

Оскільки в при розгляді справи встановлено порушення відповідачем вимог діючого законодавства в частині не проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити позивача із списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення зі мною усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим);

Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу в день проведення усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим), оскільки такі вимоги є передчасними, а повноваження щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини є дискреційними повноваженнями відповідача.

Щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає таке.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах мало місце виключення позивача зі списку особового складу військової частини без проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця, суд вважає, що у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №825/598/17.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення №594 від 30 березня 2020 року, та відомість № 1 за березень 2020 рок вбачається, що компенсація вартості неотриманого речового майна виплачена в сумі 10574,37 грн.

Позивача виключено із списків особового складу 07 листопада 2019 року.

З довідки МВС України № 40 від 11 січня 2020 року середньоденне грошове забезпечення на день звільнення складає 453,44 грн.

Отже, Середній заробіток з період з 07 листопада 2019 по 30 березня 2020 року (відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення №594 від 30 березня 2020 року,) всього 145 днів х 453,44 = 65 748.80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із звільненням позивачу нараховано та сплачено 6646,53 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розрахована на дату проведення розрахунку складає 65 748.80 грн.

Також, як встановлено судом, відповідачем було надано копію відомості №203 від 17.09.2020 на перерахування грошового забезпечення позивачу 3 903,06 грн., копію розрахунково-платіжної відомості за вересень 2020 року з якої вбачається нарахування позивачу премії за жовтень в сумі 3903,06 грн., платіжне доручення від 17.09.2020 №2049. (а.с. ).

Отже, Середній заробіток з період з 07 листопада 2019 по 17 вересня 2020 року (відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення №203 від 17 вересня 2020 року,) всього 216 днів х 453,44 = 97 943.04 грн.

Разом з тим, суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах №821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Частина грошової компенсації за невикористане речове майно, суд вважає, що вона є неспівмірною, оскільки за всі роки служби сума (4 роки служби 2017 -2019 рік = 36 місяців) , в якому нараховується грошова компенсація за недотримане речове майно в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (13603,30 грн.), складає: у грошовому виразі 453,44 грн. (10574,37:36 місяців). (453,44:10574,37х100) 4.2 %.

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від суми за неотримане речове майно, на яку позивач мав право при виключені зі списків військової частини складає 4,2%. Таким чином, сума відшкодування становить 2761.45 грн. (х 4,2 %).

Таким чином, суд вважає, що сума 65748. 80 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, прострочена виплата в день звільнення (10574,37 грн. - добровільно сплачена компенсація), а отже приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 761,45 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 761,45 грн.

Також у частині грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні (премія ОСОБА_1 за жовтень 2019 року), в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (13603,30 грн.), складає: у грошовому виразі 453,44 грн., у процентному виразі -3.33% (453,44 грн.: 13603,30x100).

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку позивач мав право при виключені зі списків військової частини складає 3,33%. Таким чином, сума відшкодування становить - 3336.86 грн. (х 3,33%).

Таким чином, суд вважає, що сума 97943.04 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, прострочена виплата в день звільнення, а отже приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3336,86 гривень.

Разом сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі становить - 6098.31 грн. (2 761,45 грн. + 3336,86 грн.)

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь період затримки виплати належних при звільненні сум грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення, що передують місяцю звільнення, суд зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

В силу статей 47, 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 233, 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові). Що не позбавляє позивача, у випадку не виплати належних сум звернутись до суду.

Судом встановлено, що на момент звільнення та розгляду справи з позивачем не було проведено остаточного розрахунку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога заявлена передчасно, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення пред`явленого позову у частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.; Зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.; Визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 в день його виключення зі списків особового складу військової частини відповідно до наказу №253 від 07 листопада 2019 року.; Визнання протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2019 року №253 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.; Визнання протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р», яким за вживання алкогольних напоїв позивача прапорщика ОСОБА_1 позбавили премії повністю за жовтень 2019 року; Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 098,31 грн.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 257-260, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним та протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2019 року за №253, в частині виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07.11.2019 року , та скасувати його; Визнання незаконним та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; Визнання незаконним та протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 дні невикористаної додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 10 574, 37 грн.; Визнати незаконним та протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р», яким за вживання алкогольних напоїв позивача прапорщика ОСОБА_1 позбавили премії повністю за жовтень 2019р.; Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати і виплатити позивачу щомісячну премію з 01.10- по 31.10.2019 року в розмірі 125 %, відповідно до XVII розділу наказу МВС України від 15.03.2018 № 200. ; Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити позивача із списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення зі позивачем усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення ( грошовим, продовольчим і речовим); Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 42 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом, відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 10 574, 37 грн.; Зобов`язати Військову НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.11.2019 року до дня нарахування і виплати належного грошового забезпечення, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 483,66 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні. - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 в день його виключення зі списків особового складу військової частини відповідно до наказу №253 від 07 листопада 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2019 року №253 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Визнати протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року №944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р», яким за вживання алкогольних напоїв позивача прапорщика ОСОБА_1 позбавили премії повністю за жовтень 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 098,31 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено у судовому засіданні 28 вересня 2020 року. Повний текст рішення складено та підписано 08 жовтня 2020 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова