Справа № 420/4735/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4735/20
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів: Стас Л. В., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ України в Одеській області), в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення №2633 від 19 березня 2020 року про відмову в проведенні йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди в сумі 110 355,00 гривень, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач указував, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27 березня 2018 року №903/0/15-18, він є суддею Приморського районного суду м. Одеси у відставці.

Як судді у відставці йому призначено державне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 02 травня 2018 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки наявне рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, за яким щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, позивач вважає, що має право на перерахунок свого грошового утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду працюючого судді, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За таких обставин, позивач дійшов висновку, що рішення ГУПФ України в Одеській області про відмову провести перерахунок відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці є таким, що порушує його конституційні гарантії на забезпечення його гідного статусу, життєвого рівня, враховуючи те, що суддя обмежений заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області №2633 від 19 березня 2020 року про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року про його суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 80% від суддівської винагороди у розмірі 110 355,00 гривень, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі є беззаперечним, гарантоване в силу положень статей 126, 130 Конституції України, ст.142 Закону №1402-VIII, а забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

На думку суду першої інстанції, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VІІІ) позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди на підставі довідку територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року.

Суд поважав необґрунтованими, а саме такими, що не передбачені чинним законодавством доводи ГУПФ України в Одеській області про те, що на час звернення із відповідною заявою, відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням вказаного рішення Конституційного суду, а тому відсутні підстави для перерахунку позивачу пенсії.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУПФ України в Одеській області просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив про відсутність правових підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 17 березня 2020 року №5-766/20/13 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, оскільки підвищення суддівської винагороди після 18 лютого 2020 року не відбулося.

ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є суддею у відставці Приморського районного суду м. Одеси відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27 березня 2018 року №903/0/15-18 та йому було призначено державне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 02 травня 2018 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач 19 березня 2020 року звернувся до Приморського ОУПФ в Одеській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді. До заяви позивач додав довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року, відповідно до якої станом на 19 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 110 355,00 гривень.

07 квітня 2020 року позивач отримав рішення ГУПФ України в Одеській області №2633 від 19 березня 2020 року про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.11).

В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що згідно з абзацом першим пункту 25 Закону № 1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом має суддя, який за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Дійсно, як зазначає Пенсійний фонд, Конституційний суд України в рішенні від 18 лютого 2020 року по справі №1-15/2018(4086/16) визнав указаний пункт таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), але відсутність порядку проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, з урахуванням наведеного рішення, позбавляє його як суб`єкта владних повноважень здійснювати відповідний перерахунок.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод .

Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень i висновків.

Предметом даного спору є протиправна відмова ГУПФ України в Одеській області у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про його суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Частиною 2 ст.125 Конституції України встановлено, що Верховний Суд є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, а ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд повинен забезпечувати сталість та єдність судової практики.

У зв`язку з цим, окрему увагу у Кодексі адміністративного судочинства України зосереджено на створенню механізмів, які забезпечать єдність практики застосування права Верховим Судом. Зокрема, під зразковою адміністративною справою розуміється типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Законодавець, вводячи такі поняття, як типова та зразкова справи наділяє судові рішення у зразкових справах статусу ознак реального носія об`єктивної інформації та джерела права.

Дослідивши обставини даної адміністративної справи, колегія суддів вважає, що вона підпадає під ознаки типової адміністративної справи, яка розглянута Верховним Судом, як зразкова, в порядку статті 290 КАС України з прийняттям рішення від 16 червня 2020 року по справі №620/1116/20, оскільки:

- позивачами у них є судді у відставці, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України та отримують щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці;

- позивачі не проходили кваліфікаційне оцінювання суддів під час перебування на посаді судді;

- відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи);

- спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку із відмовою відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з посиланням на те, що після 18 лютого 2020 року (дата ухвалення рішення Конституційного Суду України №2-р/2020) не приймалось нормативно-правового акта щодо зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді);

- позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу - судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів, здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020).

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, вирішення даного адміністративного спору має здійснюватися судом з урахуванням правових висновків Верховного Суду у зазначеній зразковій справі.

Так, Верховний Суд у вказаній справі зробив наступні правові висновки:

- судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII;

- Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

- з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці;

- Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє;

- отже, саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII;

- на переконання колегії суддів різниця у правах суддів у відставці на перерахунок їх довічного грошового утримання судді в залежності від проходження ними кваліфікаційного оцінювання під час перебування на посаді судді та (або) необхідності пропрацювати на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Правова позиція суду першої інстанції, викладена в оскаржуваному рішенні, відповідає правовим висновкам, що викладені в рішенні Верховного Суду в зразковій справі.

Дані обставини свідчать про законність та обґрунтованість доводів суду першої інстанції, що позивач з 19 лютого 2020 року, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020, має право та підстави на перерахунок свого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів наголошує, що Конституційний Суд України в рішенні від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Повертаючись до змісту рішення у зразковій справі №620/1116/20, суд апеляційної інстанції встановив, що питання, в якому відсотковому відношенні повинна виплачуватися суддівська винагорода судді у відставці, не розглядалося, адже з цього приводу між сторонами не існувало спору.

Аналогічна ситуація склалася і в даній справі, оскільки ні у рішенні про відмову у перерахунку позивачу пенсії, ні в апеляційній скарзі, ГУПФ України в Одеській області не заперечувало, що позивач має право на отримання 80% від суддівської винагороди, позаяк саме такий відсоток йому був встановлений при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Отже, враховуючи, що орган Пенсійного фонду не зазначив підстави для зменшення відсоткового значення розміру суддівської винагороди, а заперечував проти перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці тільки з підстав того, що після 18 лютого 2020 року не відбулося підвищення суддівської винагороди, є підстави вважати про відсутність у даній справі спору з цього приводу.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає, що є підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, шляхом викладення абзацу третього його резолютивної частини в іншій редакції.

Відповідно до приписів ст. 317 КАС України підставою для зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 19 лютого 2020 року, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-766/20/13 від 17 березня 2020 року в сумі 110 355,00 грн., та здійснити виплати з урахуванням фактично виплачених сум».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 07.10.2020 року.