Справа № 709/468/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 709/468/19 Суддя (судді) першої інстанції:Степченко М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Чорнобаївського районного сектору УДМС України в Черкаській області до ОСОБА_1 , треті особи - Уповноважений Президента України з прав дитини ОСОБА_2 , виконавчий комітет Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області Єфіменко Валерій Вікторович про примусове видворення за межі території України та про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Чорнобаївського районного сектору УДМС України в Черкаській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.07.2020, -

В С Т А Н О В И Л А :

Чорнобаївський районний сектор УДМС України в Черкаській області звернувся до суду з позовом про примусове видворення за межі території України та про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований тим, що громадянин Грузії ОСОБА_1 перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців в Україні, не продовжуючи терміну перебування на території України та не маючи законних підстав для проживання в Україні.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.07.2020 позов задоволено частково. Вирішено примусово видворити громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач також подав апеляційну скаргу в частині відмови у задоволенні позову щодо затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача надіслав клопотання про відкладення розгляду справи враховуючи накладення розгляду справи та неможливості прибути в судове засідання. Разом з тим, доказів на підтвердження зайнятості адвоката в іншому судовому засіданні суду не надано. Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вказує, що ОСОБА_1 до Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області з проханням продовжити його термін перебування на території України не звертався ні в усному ні в письмовому порядку, підтвердження таких звернень ОСОБА_1 до суду не наддав, отже доводи апелянта є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Звертає увагу суду, що виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України законодавством не передбачено, а тому те, що ОСОБА_1 є батьком не є підставою для грубого та систематичного порушення законодавства України. Відповідач своїх зобов`язань щодо залишення території України не виконав, у подальшому ухилятиметься від залишення території України, перешкоджатиме проведенню процедури видворення та існує ризик його подальшого переховування, існує необхідність поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення примусового видворення.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу відповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач підлягає примусовому видворенню з території України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянтів, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином Грузії, що стверджено копією паспорта НОМЕР_1 , та має сина ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 13 червня 2006 року серії НОМЕР_2 .

18 квітня 2018 року головним спеціалістом Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області ОСОБА_4 складено протокол серії ПР МЧК № 030362 про адміністративне правопорушення стосовно відповідача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою завідувача Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Рички О.П. від 18 квітня 2018 року серії ПН МЧК № 030362 на підставі вказаного протоколу на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідачем штраф сплачено 20 квітня 2018 року, що підтверджується копією квитанції № 22280623-1 (а.с. 14).

Водночас 18 квітня 2018 року головним спеціалістом Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області Грицай І.Г. прийнято рішення № 2 про примусове повернення з України відповідача, затверджене завідувачем Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області ОСОБА_5 , та зобов`язано його покинути територію України в термін до 4 травня 2018 року (а.с. 15). Вказане рішення було оскаржене ОСОБА_1 , але на час розгляду справи є чинним.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивач (з його слів) в 1994 році літаком через КПП «Бориспіль» прибув до України з Грузії у приватних справах до свого брата - ОСОБА_6 , який мешкав в м. Черкаси. Потім позивач проживав в смт. Єлизаветградка Олександрівського району Кіровоградської області разом з неофіційною дружиною ОСОБА_7 , 1983 року народження. Станом на 18 квітня 2018 року проживав в с. Богодухівка Чорнобаївського району Черкаської області, не продовжуючи терміну перебування на території України та не маючи законних підстав для проживання в Україні, що є порушенням пп 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Згідно з відомостями, які містяться в журналі Чорнобаївського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 907, в 2010 році за № 5 зареєстровано рішення про видворення позивача від 12.03.2010 терміном на 6 місяців, яке виконано не було.

Згідно з копією листа Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.08.2018 № 3299/68/03-2018 протягом 2015-2017 років поліцейськими було здійснено 2 приводи відповідача до відділення поліції, а саме:

- 17.08.2017 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 175-1 та частиною першою статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- 16.11.2015 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України.

Відповідно до листа Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 29.08.2018 № 3566/68/0-2018 вбачається, що відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за статтею 309 Кримінального кодексу України. В подальшому, повторно задокументовано факт незаконного зберігання наркотичних засобів відповідачем, по даному факту триває досудове розслідування.

Відповідно до листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.08.2018 № 26/51/2018 ОСОБА_1 двічі притягувався до адміністративної відповідальності у 2011 році за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 гривень. Крім того, також повідомлено, що 21.09.2017 вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі № 709/1663/17 відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Працівниками служби у справах дітей районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, органу опіки та піклування Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сина відповідача - малолітнього ОСОБА_3 . Так, згідно з копією листа служби у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 30.08.2018 № 244 в ході проведеної роботи з`ясовано, що останній є учнем 8 класу Богодухівського НВК, на момент обстеження проживав у дядька - ОСОБА_6 (брата відповідача) та його співмешканки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання дитини задовільні. Вказані обставини також підтверджуються копією акту обстеження житлово-побутових умов.

Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня 2011 року (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Зокрема, згідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частина 6 ст. 26 Закону передбачає, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону у разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

У відповідності до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Частина 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У відповідності до ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 Закону визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкції) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу І Інструкції - іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

ОСОБА_1 посилається на те, що має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який народився в Україні, а тому видворення його за межі території України призведе до порушення принципу статті 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися з батьками.

Щодо доводів апелянта на те що суд не врахував наявність у відповідача міцних соціальних зв`язків, проживання його родичів в Україні, перебування на його утриманні дитини, яка народжена на території України, тобто наявність у відповідача сім`ї, мети та підстави для подальшого проживання на території України, колегія зазначає наступне.

З листа Служби у справах дітей Чорнобаївської РДА від 31.03.2020 р. № 131 встановлено, що про матір неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_7 службі нічого не відомо. Дитина проживає з батьком ОСОБА_1 у дядька ОСОБА_6 . Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відносно дитини ОСОБА_9 службою не розглядалося.

Також в матеріалах справи наявна довідка-характеристика №163 від 14.02.2020 р., видана сільським головою Богодухівської сільської ради, відповідно до якої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в с. Богодухівка Чоробаївського району без реєстрації. Має сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Займається його вихованням разом зі своїм братом ОСОБА_6 . У 2000 році ОСОБА_10 прибув у с. Богодухівка до своїх батьків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживали в с. Богодухівка до дня їх смерті 2005 року, де і поховані.

ОСОБА_1 , перебуваючи на території України, порушуючи вимоги національного законодавства України неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Той факт, що відповідач є батьком, не є підставою для грубого систематичного порушення законодавства України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 2340/2910/18.

Як встановлено, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає з дядьком ОСОБА_6 , 1965 р.н.

Колегія суддів також враховує, що позивач тривалий термін нелегально перебуває на території України, не здійснює дій, спрямованих на легалізацію свого проживання.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позов в частині про примусове видворення відповідача з України підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи,# честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Разом з тим, позивачем не доведено фактів ухилення відповідача від залишення території України, а тому вказані вимоги є передчасними.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Чорнобаївського районного сектору УДМС України в Черкаській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 у справі за адміністративним позовом Чорнобаївського районного сектору УДМС України в Черкаській області до ОСОБА_1 , треті особи - Уповноважений Президента України з прав дитини ОСОБА_2 , виконавчий комітет Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області Єфіменко Валерій Вікторович про примусове видворення за межі території України та про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 06.10.2020