Справа № 520/8244/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.10.2020 р. справа №520/8244/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Бойко Ж.О., представника відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Донецького апеляційний господарський суд
до Головного управління ДПС у Харківській області
проскасування правового акту індивідуальної дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, Донецький апеляційний господарський суд (далі за текстом - заявник, платник ЄСВ) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.05.2020 р. №Ю-200059-56; 2) зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області внести зміни до інформаційної картки платника Донецького апеляційного господарського суду по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення відомостей про наявність недоїмки у розмірі 13520,30 грн.

Аргументуючи ці вимоги заявник зазначив, що своєчасно і у повному обсязі перераховував єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ), а тому відсутні підстави для формування недоїмки.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом - владний субєкт, контролюючий орган, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що недоїмка виникла за даними інтегрованої картки платника у звязку з неповною оплатою самостійно задекларованих сум ЄСВ.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Донецький апеляційний господарський суд як юридична особа публічного права-роботодавець у період 31.07.2001р.-25.11.2014р. знаходився на обліку у якості платника внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а у подальшому у якості платника ЄСВ в ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України ця обставина визнана представниками учасників справи і тому не підлягає додатковому доказуванню.

У тексті складеного ГУ ДФС у Харківській області 30.11.2018р. акту перевірки заявника №4984/20-40-14-08-11/26020508 згадано, що робота Донецького апеляційного господарського суду була відновлена за адресою: м. Харків, пр-т Науки, б.5 - 01.04.2015р.

Згідно з відомостями інтегровано карти заявника як платника ЄСВ подіями виникнення недоїмки з ЄСВ є: 1) 20.08.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 13.956,89грн.; 2) 24.09.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 295.499,92грн.; 3) 11.12.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.053,83грн.; 4) 22.12.2014р, коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.343,18грн.; 5) 20.01.2015р, коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.080,14грн.; 6) 20.02.2015 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 200853,27 грн.; 7) 20.03.2015 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 204.988,92 грн.; 8) 20.11.2015 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 34.727,62 грн.;9) 20.08.2019 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 4060,30 грн.; 10 ) 21.10.2019 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 1970,30 грн.; 11) 20.12.2019 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 540,30 грн.; 12) 20.01.2020 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 13520,30 грн.; 13) 20.02.2020 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі, 6260,30 грн.; 14) 21.04.2020 р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 13520,30 грн.

Усі перелічені суми недоїмки (окрім останньої) були погашені контролюючим органом за рахунок наступних платежів заявника з оплати ЄСВ.

Таким чином, уперше недоїмка з ЄСВ виникла під час знаходження заявника на обліку в органах системи Міністерства доходів і зборів України та Державної фіскальної служби України, котрі були дислоковані на території проведення антитерористичної операції, припадала як на період зупинення роботи Донецького апеляційного господарського суду, так і на період проведення антитерористичної операції, а відтак, не залежала від волі ані керівництва Донецького апеляційного господарського суду, ані керівництва ліквідаційної комісії Донецького апеляційного господарського суду.

18.05.2020р. за подією відображення в інтегрованій картці платника останньої із перелічених недоїмок, ГУ ДПС у Харківській області як без попереднього проведення будь-якої перевірки, так і без попереднього складання будь-якого письмового документу була винесена вимога №Ю-200059-56 про сплату 13.520,30грн.

Не погодившись із відповідністю закону цього правового акту індивідуальної дії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини із справляння ЄСВ унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Так, згідно з ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У розумінні п.6 ч.1 ст.1 цього закону недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом

Згідно з ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

При цьому, за змістом ч.11 ст.9 означеного закону, де указано, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом, надсилання вимоги на суму недоїмки з ЄСВ за своєю правовою суттю є мірою юридичної відповідальності.

Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII розділ VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" був доповнений 93 наступного змісту - "93. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

З урахуванням змін та доповнень наведена норма закону у подальшому отримала номерування як п.9-4 і запроваджувала окремий порядок виконання публічного обов`язку з ЄСВ окремих платників (тобто тих, котрі перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція (операція об`єднаних сил)) та в окремий період часу (тобто у проміжок проведення антитерористичної операції чи операції об`єднаних сил), котрий полягав у припиненні публічного обов`язку за рахунок застосування процедури списання боргу.

У відносинах за участю заявника епізоди виникнення недоїмки з ЄСВ, а саме: 1) 20.08.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 13.956,89грн.; 2) 24.09.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 295.499,92грн.; 3) 11.12.2014р., коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.053,83грн.; 4) 22.12.2014р, коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.343,18грн.; 5) 20.01.2015р, коли була проведена облікова операція з відображення недоїмки в розмірі 296.080,14грн., припадають на дію спеціальної норми права.

Проте, згадані суми недоїмки підлягали списанню за умови ініціювання тодішнім керівництвом Донецького апеляційного господарського суду відповідної процедури перед ГУ Міндоходів у Донецькій області чи ГУ ДФС у Донецькій області або перед підпорядкованими означеним суб`єктами владних повноважень районними інспекціями.

Розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та змісту верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Втім, оскільки заявник є юридичною особою публічного права, а не юридичною особою приватного права, то дія позначеного правила не може бути поширена на спірні правовідносини.

Суд вважає, що після втрати спеціальним правилом юридичної сили виконання публічного обов`язку з ЄСВ юридичною особою публічного права повинно відбуватись на загальних підставах.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним субєктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У ході розгляду справи судом достеменно з`ясовано, що причиною виникнення 21.04.2020р. недоїмки з ЄСВ у розмірі 13.520,30грн. є неповна та несвоєчасна оплата заявником ЄСВ у період до 01.04.2015р., коли заявник знаходився на обліку в ДПІ у Київському районі м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області і перебував під впливом факторів нездоланної (непереборної) сили, що засвідчено приєднаною до справи копією сертифіката Торгово-промислової палати України від 25.12.2014р. №6491/05-4.

З урахуванням статусу заявника як юридичної особи публічного права, засновником якої є держава Україна, виконання публічних зобов`язань минулих періодів має відбуватись не за рахунок визнання протиправними рішень органів доходів і зборів, а за рахунок виділення додаткових асигнувань для оплати у поточному бюджетному періоді як основних зобов`язань, так і будь-яких санкцій, позаяк прийняття самою ж державою закону, що скасовує дію спеціального правила про визнання недоїмки з ЄСВ безнадійною, відносно приватної особи явно та очевидно спричиняє порушення розумних очікувань на припинення зобов`язання у спосіб списання, але відносно юридичної особи публічного права такого наслідку не створює.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано докази відповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу цього волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України.

Отже, відсутність порушеного суб`єктивного права (ущемленого охоронюваного законом інтересу) є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 9 жовтня 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.