Справа № 620/3821/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/3821/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (уточненим) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення, нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.08.2020 в розмірі меншому ніж 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування;

- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши окрім стажу роботи на посаді судді 19 років 01 місяць 20 днів, також половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років, відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.08.2020 №06-23/1278/18, наданого Господарським судом Чернігівської області, виходячи з розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 15.08.2020 (згідно заяви про уточнення позовних вимог).

Позов мотивовано тим, що розрахунок належної позивачу до виплати суми здійснений відповідачем виходячи із розміру 50% суми суддівської винагороди, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання судді, і фактично при розрахунку відповідачем взято до уваги лише 19 років стажу на посаді судді. Позивач вважає, що відповідачем протиправно проігноровано прямі норми Закону, а саме ч.2 ст. 137 та абз.4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим, вважає дії відповідача неправомірними, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, та порушують права.

Ухвалою суду від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що стаж позивача на посаді судді складає 19 років 1 місяць 21 день, що є недостатнім для відсоткового збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.08.2020 №2389/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Чернігівської області у зв`язку з подання заяви про відставку, позивача звільнено у відставку з посади судді Господарського суду Чернігівської області».

У вказаному рішенні міститься висновок, що на момент вирішення питання про звільнення у відставку стаж позивача на посаді судді, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), а також абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вишу раду правосуддя», становить 26 років 14 днів.

Наказом голови Господарського суду Чернігівської області від 14.08.2020 №84-ос позивача відраховано зі штату суду з посади судді Господарського суду Чернігівської області як таку, що звільнена у зв`язку із поданням заяви про звільнення у відставку.

17.08.2020 позивачем до відповідача подано заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом із заявою подано документи, а саме: копія паспорту, копія трудової книжки, копія рішення Вищої ради правосуддя від 13.08.2020, довідка про суддівську винагороду, копія наказу про відрахування зі штату (наказ про звільнення), розрахунок стажу судді.

Подання перелічених документів підтверджується виданою спеціалістом управління розпискою-повідомленням.

26.08.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення 54 про призначення позивачу з 15.08.2020 довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 55 492 грн 80 коп.

Позивач вважає дії відповідача у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди неправомірними, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційним Судом України в рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячною довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до частини першої статті 116 Закону України від 02.06.2016 №1402 «Про судоустрій і статус суддів» (далі по тексту - Закон №1402) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Указом Президента України від 15.06.2001 №438/2001 позивача призначено на посаду судді арбітражного суду Чернігівської області строком на п`ять років.

Наказом голови Арбітражного сулу Чернігівської області від 25.06.2001 № 06-6а/26 позивача зараховано до штату цього суду на посаду судді, що підтверджується відповідним записом №23 у трудовій книжці, а відтак саме з цієї дати позивач приступила до виконання обов`язків судді.

Постановою Верховної Ради України від 02.11.2006 №308 позивача обрано на посаду судді місцевого Господарського суду Чернігівської області безстроково. Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.08.2020 № 2389/0/15-20 її звільнено у відставку з посади судді Господарського суду Чернігівської області.

Як зазначено Конституційним Судом України у п.3 мотивувальної частини рішення від 19.11.2013 №10-рп/2013 «[...] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи па посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

А отже, на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошовою утримання судді у відставці правовідносини з даного питання регулювались статтею 142 Закону №1402.

Відповідно до вищевказаної статті, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Частиною 2 ст.142 Закону №1402 встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частина 3 ст.142 Закону встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. (Частина третя статті 142 в редакції Закону №1798-VIІІ від 21.12.2016)

При цьому, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Слід звернути увагу, що в силу частини 1 статті 116 Закону України №1402-VIII стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.

Згідно з приписами частини 1 статті 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас частиною другою цієї ж статті у редакції, яка діє з 05.08.2018, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає-право для призначення на посаду судді.

Варто зазначити, що ця норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

При цьому, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, системний аналіз вищезазначених норм, а саме: статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII свідчить, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до статті 137 Закону України №1402- VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 №9901/808/18 (провадження №11-1481заі18), в якій, зокрема, зазначено, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 також зазначила, що внесені до статті 137 Закону №1402-VI1I зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 (в редакції, чинній на 29.06.1998) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Проте, на дату призначення позивача на посаду судді арбітражного суду діяв спеціальний Закон України «Про арбітражний суд» в редакції від 30.03.1997, в силу статті 22 якого право на зайняття посади судді арбітражного суду Автономної Республіки Крим, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

Як вбачається із відомостей про роботу, вказаних у трудовій книжці, розрахунку стажу, на момент призначення суддею Арбітражного суду Чернігівської області позивач мала стаж роботи у сфері права з серпня 1991 року.

Але для цілей зарахування стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді арбітражного суду Вищою радою правосуддя в рішенні від 13.08.2020 №2389/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Чернігівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» прийнято до уваги в сукупності п`ять років стажу у сфері права на посадах юриста та юрисконсульта УДППЗ «Укрпошта» та інших.

Окрім того, на час призначення мене на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-Х1І «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального- захисту суддів».

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

З наданих відповідачу документів, в т.ч. диплому УВ №941014. вбачається період очного (денна форма) навчання у Харківському юридичному інституті з 1987 по 1991 рік, в зв`язку з чим до зарахування до стажу судді підлягало 1 рік та 11 місяців такого навчання.

Стаж на посаді судді становить 19 років 14 днів.

У зв`язку з цим стаж роботи на посаді судді, який мав бути врахований відповідачем при визначенні відсотків для нарахування довічного грошового утримання судді, становить 26 років 14 днів, що підтверджено розрахунком стажу судді Господарського суду Чернігівської області та констатовано у рішенні Вищої ради правосуддя від 13.08.2020.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно норм, що містяться у статті 116 Закону України №1402-VIII та у статті 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» розгляд заяви про звільнення судді у відставку є виключними повноваженнями Вищої ради правосуддя, які здійснюються на засіданнях Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду такої заяви приймається вмотивоване рішення (ч.4 ст.55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, встановлюється та обраховується при розгляді заяви судді про відставку (прийнятті рішення про звільнення) виключно уповноваженим органом, яким є Вища рада правосуддя, у зв`язку з чим є єдиним і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді та визначення його розміру. При цьому чинне законодавство України не надає органам Пенсійного фонду України право перегляду стажу роботи на посаді судді, який обрахований і встановлений Вищою радою правосуддя.

Крім того, в розділі III Порядку призначення довічного утримання судді, передбачено, що до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Форма вказаного Розрахунку стажу судді наведена у додатку №4 до цього Порядку, та із його змісту вбачається, що розрахунок складається уповноваженою особою суду та підписується головою суду і особою, яка склала цей розрахунок.

Як вбачається із поданого відповідачу разом із заявою про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Господарським судом Чернігівської області, стаж роботи на посаді судді становить 26 років 14 днів й не може розраховуватись відповідачем самостійно та змінюватись.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, який обчислений на підставі статей 116, 137 та пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402, становить понад 26 років, що є підставою для розрахунку належної до виплати суми щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці із застосуванням відсоткового розміру суддівської винагороди - 62 %.

Відповідачем при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано до стажу роботи на посаді судді додаткові п`ять років роботи в галузі права, половина періоду навчання 1 рік та 11 місяців, про які зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 13.08.2020, що в свою чергу, вплинуло на неправомірне визначення відсоткового значення щомісячного довічного грошовою утримання в розмірі 50 % суддівської винагороди замість належних 62%.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення Закону України №1402-VIII чинного на момент призначення довічного грошового утримання, розмір щомісячного довічного грошового утримання, належного позивачу до призначення, має становити 62% суддівської винагороди, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи на посаді судді понад 26 років, а не 50% - як визначено відповідачем.

Внаслідок неправомірного визначення відповідачем відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання призначена до виплати сума довічного грошового утримання, з урахуванням невірно визначеного відсотку відповідачем є меншою ніж мала бути визначена та виплачена, що є порушенням конституційних прав і гарантій.

У рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовім виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 вкотре вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідна правова позиція щодо суті правової природи щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неодноразово викладена Верховним Судом, окрім іншого, в постановах від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а, від 28.04.2020 у справі №635/4299/17.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з мстою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективність захисту порушених прав полягає у вчиненні відповідачем дій но призначенню щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням відсоткового значення суддівської винагороди в розмірі 62% замість 50%, нарахуванні цього грошового утримання починаючи з 15.08.2020, а також у виплаті недоплаченої внаслідок вищезазначених порушень суми довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, слід зобов`язати відповідача призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши окрім стажу роботи на посаді судді 19 років 01 місяць 20 днів, також половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років, відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.08.2020 №06-23/1278/18, наданого Господарським судом Чернігівської області, виходячи з розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 15.08.2020.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15.08.2020 в розмірі меншому ніж 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши окрім стажу роботи на посаді судді 19 років 01 місяць 20 днів, також половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років, відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.08.2020 №06-23/1278/18, наданого Господарським судом Чернігівської області, виходячи з розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 15.08.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення згідно пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, )

Повне рішення суду складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя Л.О. Житняк