Справа № 320/1899/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1899/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 21.12.2018 № UA204000/2018/001091/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.01.2019 № UA204000/2018/01124;

- зобов`язати Рівненську митницю ДФС вчинити дії щодо визначення митної вартості товару за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

У обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем самостійно визначено його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), та заявлено відповідні показники в митній декларації, до якої додано документи, що її підтверджують. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту) та не врахував подані позивачем документи і протиправно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши резервний метод.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 21.12.2018 № UA204000/2018/001091/2.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.01.2019 № UA204000/2018/01124.

У решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належної оцінки поданим позивачем документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного засобу за ціною, визначеною позивачем.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що власником автомобіля була фізична особа, а продавцем та постачальником автомобіля є іноземна юридична особа, що свідчить про здійснення комісійних витрат. Також вказав, що позивачем не надано відомості про понесені ним витрати на доставку імпортованого автомобіля до кордону України. Крім того, суд не врахував те, що копія митної декларації країни відправлення від 14.12.2018 не може бути використана в якості підтвердження митної вартості, оскільки декларація датована 14.12.2018, а транспортний засіб перетнув митний кордон 03.12.2018.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 01.12.2018 придбав у фірми "Yuranex Auto" (Швеція) транспортний засіб марки "VOLVO", модель V 70, що раніше використовувався в таксі, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Швеція) ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Згідно контракту від 01.12.2018 ціна транспортного засобу склала 3800 євро.

Під час підписання контракту фірмою "Yuranex Auto" видана розписка - чек про отримання продавцем готівкових коштів у розмірі 3800 євро.

Контрактом передбачено спосіб доставки транспортного засобу на умовах ЕХW Kyiv, що передбачає включення у митну вартість товару витрати на його доставку до Києва.

Між позивачем та фірмою "Yuranex Auto" підписано рахунок - фактуру (інвойс) від 01.12.2018 № 3019478, відповідно до якого транспортний засіб мав пробіг 429000 км, ціна 3800 евро.

Згідно експортної декларації ціна транспортного засобу складає 34000 шведських крон.

Позивачем 03.12.2018 сплачено на рахунок відповідача передоплату за митне оформлення транспортного засобу у сумі 47000 грн. Сума митних платежів обрахована з ціни 3800 євро.

Позивачем 03.12.2018 подана попередня митна декларація № UA204010/2018/226604, митна вартість транспортного засобу 3800 євро.

Під час проведення огляду транспортного засобу марки "VOLVO", модель V 70, реєстраційний номер реєстраційний номер НОМЕР_1 (Швеція) ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , складено акт про проведення огляду від 03.12.2018.

У акті огляду від 03.12.2018 зазначено, що автомобіль має пошкодження та показник на спідометрі - 431151 км.

Відповідачем 04.12.2018 о 16:06 прийнято до митного оформлення транспортний засіб марки "VOLVO", модель V 70, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 за МД № UA204010/2018/226795.

Позивачем заявлено митну вартість автомобіля за другорядним методом на підставі цінової інформації, наявної у періодичному електронному довіднику SuperSchwacke 12/2018 на рівні 5100 євро з урахуванням пробігу 431151 км.

Позивачем 04.12.2018 о 18:13 відкликано МД № UA204010/2018/226795 у зв`язку з технічними помилками.

Відповідачем 04.12.2018 о 18:36 декларанту відмовлено у прийнятті митної декларації.

Відповідачем 05.12.2018 о 10:30 повторно прийнято до митного оформлення спірний транспортний засіб за МД № UA204010/2018/226884.

Позивачем заявлено митну вартість автомобіля за другорядним методом на підставі цінової інформації, наявної у періодичному електронному довіднику SuperSchwacke 12/2018 на рівні 5650 євро з урахуванням пробігу 431151 км.

Відповідачем направлено запит до ВКМВ УАМП та МТР з питань перевірки правильності визначення митної вартості легкового автомобіля марки "VOLVO", модель V 70, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

За результатами опрацювання документів, доданих до МД від 05.12.2018 № UA204010/2018/226884, декларанту направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів, оскільки вартість за МД заявлено згідно наданого декларантом позивача електронного довідника SuperSchwacke 12/2018 із заявленим пробігом 431151 км на транспортний засіб 2013 року випуску, що значно перевищує нормативний пробіг КТЗ для даної категорії транспортних засобів. Документів щодо підтвердження заявленого пробігу не надано.

Повідомлень до МД від 05.12.2018 № UA204010/2018/226884 про відмову у наданні додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, від декларанта не надходило.

Позивачем 07.12.2018 відкликано митну декларацію від 05.12.2018 № UA204010/2018/226884 у зв`язку з технічними помилками.

Відповідачем 07.12.218 позивачу відмовлено у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів.

Відповідачем 10.12.2018 прийнято до митного оформлення транспортний засіб марки "VOLVO", модель V 70, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску за МД № UA204010/2018/227322.

Позивачем заявлено митну вартість автомобіля за основним методом на рівні 3800 євро.

До митної декларації додано: декларацію ВМД-2, квитанцію про сплату платежів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в Швеції, паспорт громадянина України та закордонний паспорт, ідентифікаційний код, експортна декларація, рахунок - фактура, сервісна книга з підтвердженням пробігу автомобіля.

Відповідачем 10.12.2018 направлено запит до ВКМВ УАМП та МРТ з питання перевірки правильності визначення митної вартості легкового автомобіля марки "VOLVO", модель V 70, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 2014 року випуску.

Автоматизованою системою управління ризиками згенеровано форму митного контролю "Контроль правильності визначення митної вартості товарів (105-2, 106-2)" з повідомленням "Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_2 , валюта - ЕUR, вартість 12700, 00.

Відповідачем 10.12.2018 направлено повідомлення декларанту з метою надання додаткових документів.

Позивачем 14.12.2018 надано відповідачу додаткові документи, а саме: копію експортної декларації країни відправлення від 14.12.2018 та інформацію щодо пробігу транспортного засобу від 14.12.2018

Відповідачем 21.12.2018 прийнято рішення про коригування вартості транспортного засобу № UA204000/2018/001091/2.

Як слідує з оскаржуваного рішення, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною рахунку щодо товарів, які імпортуються за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митниця має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями ст. 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994р.

Надана на вимогу митниці копія митної декларації країни відправлення від 14.12.2018 № 18SEEHUC9Q4FS30C26 не може бути використана у якості підтвердження митної вартості, оскільки декларація датована 14.12.2018, а транспортний засіб перетнув митний кордон 03.12.2018 та прибув у ЗМК Рівненської митниці ДФС 04.12.2018.

Орган доходів і зборів володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару - згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 вартість імпортованого КТЗ становить 12700, 00 євро, що перевищує заявлену митну вартість КТЗ (3800, 00 євро).

Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, таких як:

- касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації згідно форм митного контролю за індексом 105-2 та 106-2 - 12700, 00 євро.

Числове значення митної вартості транспортного засобу становить 12700, 00 євро, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 401814, 67 грн.

Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів від 09.01.2019 № UA204000/2018/01124.

У зв`язку з наведеним, митний орган здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA125000/2019/000010/2 від 21.12.2018, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 12700, 00 євро.

Підставою для відмови у митному оформлені товару та коригування його митної вартості митним органом зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI.

Відповідно до статей 49-50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною другою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 Митного кодексу України "Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування".

За правилами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому, частинами другою та третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до норм частинами першою-третьою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, статтею 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У свою чергу, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частиною першою статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року у справі №21-591а15.

При цьому, право витребовувати додаткові документи не означає беззаперечного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються. Митний орган повинен обов`язково зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

З наведеного слідує, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

При цьому, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей МК України сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 09.04.2019 у справі №826/10733/15, від 19.02.2019 у справі №826/2312/16 та інших.

Отже, умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості декларантом не надані касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від20.02.2018 у справі №809/1884/16, посилання митного органу на непідтвердження сплати суми, зазначеної у рахунку-фактурі (інвойсі), є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

У даній справі матеріали справи свідчать, що числові значення митної вартості ввізного автомобіля, заявлені позивачем, підтверджуються рахунком-фактурою, відповідно до якого вартість товару - 3800, 00 євро.

Факт сплати грошових коштів за вказаною ціною договору підтверджений рахунком- фактурою (інвойс) та розпискою - чеком.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що посилання митного органу на відсутність банківських платіжних документів суперечить вимогам законодавства.

Також суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність у відповідача підстав вимагати надання копії митної декларації країни відправлення товару за відсутності виявлених відповідачем розбіжностей, наявності ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія такого додаткового документа може витребовуватися органом доходів і зборів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Посилання скаржника на те, що копія митної декларації країни відправлення від 14.12.2018 не може бути використана в якості підтвердження митної вартості автомобіля, позаяк декларація датована 14.12.2018, а транспортний засіб перетнув митний кордон 03.12.2018 є безпідставним, тих підстав, що, оскільки така декларація не входить до переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість, для надання митному органу, передбачених ч.2 ст.53 МК України, і позивач не вважав за необхідне оформлювати таку декларацію, то позивач на вимогу відповідача надав дану декларацію вже після виїзду транспортного засобу на митну територію. Саме тому декларація країни відправлення датована 14.12.2018.

Наявний в матеріалах справи висновок експертного товарознавчого дослідження КНДІСЕ від 26.02.2019 №5368/19-54 свідчить про те, що вартість не розмитненого бувшого у використанні автомобіля марки "VOLVO", модель V 70, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_2 , який ввозився на митну територію України, складає 194989,08 грн, що згідно курсу НБУ станом на 26.02.2019 складає 6 362, 24 євро.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вказане дослідження є лише додатковим доказом, і не є документом, який підтверджує митну вартість товару.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що за результатами проведеного митного огляду імпортованого автомобіля виявлено пошкодження по периметру кузова, скла вітрового вікна, автомобіль потребує ремонту, а також підтверджений факт пробігу автомобіля, який становив 431151 тис. км. (а.с.29-30).

Посилання митного органу на спрацювання системи управління ризиками також не заслуговує на увагу, оскільки така система містить відомості рекомендаційного характеру посадовій особі органу доходів і зборів, яка має можливість більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року в справі №805/2713/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість імпортованого транспортного засобу, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за транспортний засіб. Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару, відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Тому вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 21.12.2018 №UA204000/2018/001091/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.01.2019 №UA204000/2018/01124 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника, що позивачем не надано відомості про понесені ним витрати на доставку імпортованого автомобіля до кордону України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки контрактом визначено спосіб доставки транспортного засобу на умовах ЕХW Kyiv, що передбачає включення у митну вартість товару витрати на його доставку до Києва.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків