Справа № 120/5426/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2020 р. Справа № 120/5426/20-а

19:25 год.

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

суддів: Дончика Віталія Володимировича,

Крапівницької Наталі Леонідівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Стрільченка Е.В.,

представника третьої особи: Щетиніна С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Вінницька обласна громадська організація "Ми разом" до Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Вінницька обласна громадська організація "Ми разом" (далі - третя особа) з адміністративним позовом до Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області (далі - Вінницька МТВК, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати такими, що підпадають під ознаки встановлені пунктом 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005 наступні Закони України:

№2952-VI від 01.02.2011, ВВР, 2011, №10, ст. 68;

№586- VIІ від 19.09.2013, ВВР, 2014, №11, ст. 142;

№742- VIІ від 21.02.2014, ВВР, 2014, №11, ст. 143;

№1401- VIІІ від 02.06.2016, ВВР, 2016, №28, ст. 532;

№2680- VIІІ від 07.02.2019, ВВР, 2019, №9, ст. 50;

№27-ІХ, від 03.09.2019, ВВР, 2019, №38, ст. 160;

- визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльність Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області щодо не дотримання принципу верховенства права, а також не застосування при організації та проведення місцевих виборів 2020 року на території міста Вінниці, при прийняті постанов № 64 та № 65 від 29.09.2020 норм прямої дії Конституції України (254к/96-ВР) введеної в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 № 254/96-ВР та доведеної до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 року та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096 року, № 30, стаття 142;

- визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльність Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області щодо застосування при організації та проведенні місцевих виборів 2020 року на території міста Вінниці, при прийнятті постанов № 64 та № 65 від 29.09.2020 норм Виборчого кодексу України, які суперечать основам, засадам та принципам проведення виборів в Україні встановленими 71 статтею Конституції України (254к/96-ВР);

- визнати незаконними та скасувати постанови Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області від 29.09.2020 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на посаду Вінницького міського голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та №65 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Вінницьку міську територіальну виборчу комісію Вінницького району Вінницької області зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпартійного кандидатом на посаду Вінницького міського голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Вінницьку міську територіальну виборчу комісію Вінницького району Вінницької області при організації та проведені виборів на території міста Вінниці керуватись принципом верховенства права та застосовувати у своїй діяльності Конституцію України (254к/96-ВР) введену в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 №254/96-ВР та доведену до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096, №30, стаття 142.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що 24.09.2020 він подав до Вінницької міської територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області заяви про самовисування кандидатом на посаду Вінницького міського голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та про самовисування кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року і додав до кожної з цих заяв усі необхідні документи.

29 вересня 2020 року Вінницькою міською територіальною виборчою комісією Вінницького району Вінницької області прийнято постанови №64 та №65 про відмову в реєстрації його як кандидата на посаду Вінницького міського голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та як кандидата у депутати Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року відповідно.

При винесенні оскаржуваних постанов, на думку позивача, Вінницька міська територіальна виборча комісія Вінницького району Вінницької області не керувалася нормами прямої дії Конституції України (254к/96-ВР) введену в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 № 254/96-ВР та доведену до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096, №30, стаття 142.

Не погоджуючись із прийнятими постановами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 04.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268 - 272, 273 КАС України. Призначено колегіальний розгляд справи, визначивши колегію суддів відповідно до частини 7 статті 31 КАС України.

Згідно із протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 04.10.2020, для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, суддів Дончика Віталія Володимировича та Крапівницької Наталі Леонідівни.

Ухвалою від 04.10.2020 призначено підготовче засідання у даній справі на 05.10.2020 о 16:00 год.

05.10.2020 позивач, на підставі ст. 44 КАС України, подав заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів від 05.10.2020, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог від 05.10.2020 до розгляду.

Ухвалою від 05.10.2020 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання, а саме: на 05.10.2020 о 17:00 год.

В подальшому, в судовому засіданні 05.10.2020 оголошено перерву до 06.10.2020. Наступне судове засідання призначено на 06.10.2020 на 10:00 год.

Ухвалою від 06.10.2020 відмовлено в задоволенні спільної заяви позивача та третьої особи про відвід колегії суддів Вінницького окружного адміністративного суду у адміністративній справі №120/5426/20-а.

Ухвалою від 06.10.2020 задоволено клопотання позивача про долучення додаткових доказів та долучено докази у вигляді електронних файлів, підписаних цифровим підписом позивача, із одночасним долученням їх копій у паперовому вигляді до матеріалів справи.

Ухвалою від 06.10.2020 відмовлено в задоволенні клопотання позивач про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_2 , голову Конституційного суду України у відставці.

В судовому засіданні позивач, який є також представником третьої особи, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Зокрема зазначив, що автентичним та єдиним текстом офіційної Конституції України (254к/96-ВР) є текст, оприлюднений в офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 року та "Відомості Верховної Ради України" 23.07.1096 року, №30, ст. 142, який введено в дію Законом України від 28.06.1996 року № 254/96-ВР. Разом із тим, у правовідносинах, що склались між ним та відповідачем, має місце випадок, коли офіційній текст Конституції України (254к/96-ВР), яка б мала у першу чергу застосовуватись виборчою комісією для врегулювання суспільних відносин, пов`язаних з реалізацією виборчих прав громадян і яка за своїм статусом та юридичною природою є актом первинної, установчої влади, суперечить акт нижчого рівня, акт встановленої цією Конституцією законодавчої влади - Виборчий кодекс України. З аналогічних підстав позивач просив визнати такими, що підпадають під ознаки встановлені пунктом 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005 низки законів України прийнятих у період 2011 по 2019 роки.

За наведених обставин, просив при вирішенні справи керуватись принципом верховенства права та врахувати, що єдиним легітимним нормативно правовим актом є саме Конституція України (254к/96-ВР) введена в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 за № 254/96-ВР та доведена до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096, №30, стаття 142.

Представник відповідача в судовому засіданні в частині 3-7 позовних вимог заперечив, просив в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву від 05.10.2020 за вх. №30088, а також в усних поясненнях наданих по суті заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що під час опрацювання Вінницькою МТВК документів, поданих позивачем на реєстрацію кандидата на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року комісією встановлено, що останні подано ОСОБА_1 як самовисуванцем, що з огляду на кількість виборців на виборчих дільницях Вінницької міської громади (понад 10 тис.), суперечить ч. 2 ст. 216 Виборчого кодексу України. Також, представник відповідача зазначив, що під час опрацювання Вінницькою МТВК документів, поданих позивачем на реєстрацію кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року, у переліку прийнятих документів відсутні будь які документи щодо підтвердження сплати грошової застави, передбаченої ч.2 ст. 224 ВК України.

Враховуючи, що позивачем не було надано повного переліку документів, передбачених ВК України, на переконання представника відповідача, Вінницькою МТВК правомірно прийнято постанови №64 від 29 вересня 2020 року "Про відмову в реєстрації кандидата на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року» та постанову №65 від 29 вересня 2020 року "Про відмову в реєстрації кандидата на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року».

Разом з тим, з приводу вирішення другої позовної вимоги представник відповідача поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, оцінивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив, що 24.09.2020 позивач подав до Вінницької МТВК заяву про самовисування кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року, а також заяву про самовисування кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року.

До кожної із заяв позивачем додано наступні документи:

- автобіографія кандидата на 1 арк. та на електронному носії;

- передвиборча програма кандидата на 1 арк. та на електронному носії;

- одна фотографія кандидата розміром 4 x 6 см на 1 арк. та на електронному носії;

- копії першої та другої сторінок паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки на 1 арк.

Також, судом з отриманих від сторін пояснень встановлено, що 29.09.2020 ОСОБА_1 запрошено на засідання Вінницької МТВК для розгляду питання щодо його реєстрації на виборчі посади.

Як самостійно зазначає позивач у позовній заяві, під час розгляду Вінницькою МТВК поданих позивачем заяв від 24.09.2020, він отримав можливість пояснити свою правову позицію. Також, в судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідач запропонував йому надати документи про внесення грошової застави відповідно до ст.ст. 224 та 225 ВК України. Однак, відповідні документи позивач на розгляд Вінницької МТВК не надав.

За наслідками розгляду поданих позивачем документів, заслухавши надані позивачем пояснення, Вінницькою МТВК постановою від 29.09.2020 за №64 відмовила ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року, у зв`язку з відсутністю частини документів, передбачених Виборчим кодексом України для реєстрації особи на посаду міського голови, а саме: не надання документу, що підтверджує внесення грошової застави відповідно до ст.ст. 224 та 225 ВК України.

Крім того, постановою від 29.09.2020 за №65 Вінницькою МТВК відмовлено ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року, у зв`язку з порушенням загального порядку висування кандидата у депутати Вінницької міської ради, а саме: заява ОСОБА_1 подана в порядку самовисування, що суперечить ч. 2 ст. 216 ВК України.

Позивач вважає неправомірними та незаконними дії та бездіяльність Вінницької МТВК щодо недотримання принципу верховенства права, а також не застосування при організації та проведення місцевих виборів 2020 року на території Вінницької області, при прийнятті оскаржуваних постанов норм прямої дії Конституції України (254к/96-ВР) та застосування норм Виборчого кодексу України, які суперечать основам, засадам та принципам проведення виборів в Україні встановленими 71 статтею Конституції України (254к/96-ВР), а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Зокрема, у своїх поясненнях позивач вказує, що Закони України: №2952-VI від 01.02.2011, ВВР, 2011, №10, ст. 68; №586- VIІ від 19.09.2013, ВВР, 2014, №11, ст. 142; №742- VIІ від 21.02.2014, ВВР, 2014, №11, ст. 143; №1401- VIІІ від 02.06.2016, ВВР, 2016, №28, ст. 532; №2680- VIІІ від 07.02.2019, ВВР, 2019, №9, ст. 50; №27-ІХ, від 03.09.2019, ВВР, 2019, №38, ст. 160, а також Виборчий кодекс України, були прийняті Верховною Радою України на підставі тексту Конституції України, яка, на думку позивача, була неодноразово змінена у неконституційний спосіб, а саме без проведення всеукраїнського референдуму. Таким чином, на думку позивача, прийняття зазначених законів призвело до узурпації влади. Саме визначення поняття "узурпація влади" знайшло свої відображення у п. 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005, на яке посилається позивач у пункті другому прохальної частин позовної заяви. Таким чином, вимоги Виборчого кодексу України щодо внесення кандидатом в депутати та кандидатом на посаду міського голови грошової застави та обмеження права особи бути висунутим у депутати в порядку самовисування у територіальній громаді більше 10 тис. осіб суперечить положенням ст. 71 Конституції України (254к/96-ВР).

В контексті наведеного, позивач зазначив, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, керувався положеннями Виборчого кодексу України, норми якого, на переконання позивача, суперечать основам, засадам та принципам проведення виборів в Україні встановленими ст. 71 Конституції України (254к/96-ВР). За наведених міркувань, позивач вважає, що відновлення його порушених прав неможливе без визнання судом такими, що підпадають під ознаки встановлені пунктом 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005 вищенаведених Законів України.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання такими, що підпадають під ознаки встановлені пунктом 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005 вищенаведені Закони України, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

При цьому, статтею 245 КАС України визначено вичерпний перелік повноважень суду при вирішенні справи. Зокрема, частиною другою зазначеної статті визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації.

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із аналізу наведених вище положень КАС України слідує, що в межах розгляду адміністративної справи суди не наділені повноваженнями приймати рішення у визначений позивачем спосіб, а саме шляхом визнання такими, що підпадають під ознаки встановлені пунктом 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 за №6-рп 2005 вищенаведених Законів України.

Отже, позовні вимоги в цій частині не відповідають повноваженням суду за результатами вирішення адміністративної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до переконання про відсутність законодавчо визначених підстав для задоволення заявлених позовних вимог у зазначений позивачем спосіб.

Крім того, суд зазначає, що задоволення зазначеної позовної вимоги в інший спосіб, визначений ст. 245 КАС України є неможливим, адже аналіз прийнятих Верховною Радою України Законів на їх відповідність прийнятим Конституційним судом України рішенням не належить до компетенції окружних адміністративних судів. Таким чином, надання судом оцінки доводам позивача в частині задоволення цієї позовної вимоги буде суперечити ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині визначення "суд встановлений законом".

В свою чергу, надаючи оцінку діям та рішенням відповідача в частині прийняття оскаржуваних постанов від 29.09.2020 за №64 щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та постанови від 29.09.2020 за №65 щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року, суд враховує наступне.

Статтею 38 Конституції України закріплено право громадян брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Водночас згідно із ст.ст. 69, 71 Основного закону народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії.

Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Як зазначено в преамбулі Виборчого кодексу України, цей кодекс відповідно до Конституції України визначає гарантії права громадян на участь у виборах, регулює підготовку та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, сільських, селищних, міських, районних у містах рад, сільських, селищних, міських голів.

Так, постановою Верховної Ради України від 15 липня 2020 року № 795-IX "Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році" призначено чергові вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів (крім визначених пунктами 2 і 3 цієї Постанови) на неділю, 25 жовтня 2020 року.

Водночас статтею 216 ВК України встановлено загальний порядок висування кандидатів у депутати та кандидатів на посаду сільського, селищного, міського голови.

Так, аби. 1 ч. 2 вказаної статті ВК України встановлено, що право висування кандидатів у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, районних у місті рад, а також міських, сільських, селищних рад (територіальних громад з кількістю виборців 10 тисяч і більше) реалізується виборцями через місцеві організації політичних партій (далі - організація партії) у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Умови реєстрації кандидатів на посаду сільського, селищного, міського голови визначені ст. 224 ВК України.

Зокрема, пунктом 4 частини 1 статті 224 ВК України передбачено подання кандидатом на посаду сільського, селищного, міського голови, висунутого організацією партії, подання до відповідної виборчої комісії документу про внесення грошової застави відповідно до статті 225 цього Кодексу.

Відповідна сільська, селищна, міська виборча комісія реєструє кандидата на посаду сільського, селищного, міського голови, висунутого шляхом самовисування, за умови особистого пред`явлення ним документа, передбаченого частиною першою статті 8 цього Кодексу, та подання ним документів, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, а також подання особисто підписаної ним заяви про самовисування кандидатом на посаду відповідно сільського, селищного, міського голови із згодою на оприлюднення біографічних відомостей та обробку персональних даних у зв`язку з участю у місцевих виборах (ч. 2 ст. 224 ВК України).

Із аналізу наведених вище положень слідує, що однією із обов`язкових умов реєстрації кандидата на посаду сільського, селищного, міського голови є подання таким кандидатом документу про внесення організацією партії або кандидатом грошової застави відповідно до статті 225 ВК України.

Умови реєстрації кандидатів у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, районних у місті рад, а також міських, сільських, селищних рад (територіальних громад з кількістю виборців 10 і більше тисяч) визначені ст. 222 ВК України.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 222 ВК України передбачено подання до виборчої комісії документа про внесення організацією партії грошової застави відповідно до статті 225 цього Кодексу.

Із наведеного вище слідує, що аналогічні за змістом умови щодо необхідності надання документу про внесення грошової застави відповідно до статті 225 ВК України, також передбачені положеннями ст. 222 ВК України для реєстрації кандидатів у депутати, в тому числі і сільських рад (територіальних громад з кількістю виборців 10 і більше тисяч).

Положеннями ч. 1 ст. 227 ВК України визначено, що кандидати у депутати, включені організацією партії до єдиного та територіальних виборчих списків, реєструються територіальною виборчою комісією Автономної Республіки Крим, відповідною територіальною обласною, районною, міською, районною у місті, сільською, селищною виборчою комісією за умови подання комісії документів, передбачених статтею 222 цього Кодексу.

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 229 передбачено, що кандидат на посаду сільського, селищного, міського голови реєструється відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією, за умови подання їй документів, передбачених статтею 224 цього Кодексу.

В даному ж випадку, як слідує із інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Державного реєстру виборців, станом 30.09.2020 кількість виборців, віднесених до дільниць на території Вінницької міської громади, становить 295825 осіб.

Як уже було встановлено судом, 24.09.2020 позивач подав до Вінницької МТВК заяву про самовисування кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради, а також заяву про самовисування кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року.

До кожної із заяв позивачем додано наступні документи:

- автобіографія кандидата на 1 арк. та на електронному носії;

- передвиборча програма кандидата на 1 арк. та на електронному носії;

- одна фотографія кандидата розміром 4 x 6 см на 1 арк. та на електронному носії;

- копії першої та другої сторінок паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки на 1 арк.

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, разом із заявами від 24.09.2020 позивачем не було додано доказів внесення відповідним суб`єктом виборчого процесу платежу у безготівковій формі на спеціальний рахунок Вінницької МТВК грошової застави з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день початку виборчого процесу, як кандидатом в депутати Вінницької міської ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше), а також внесення ним грошової застави в розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому на день початку виборчого процесу, як кандидатом на посаду Вінницького міського голови.

Відповідно до ч. 3 ст. 230 ВК України, помилки і неточності, виявлені в поданих на реєстрацію документах, якщо їх наявність не є перешкодою для розуміння змісту викладених відомостей, не є підставою для відмови в реєстрації кандидатів у депутати, кандидатів на посаду сільського, селищного, міського голови.

У разі відсутності в поданих на реєстрацію документах інформації, яка обов`язково повинна бути зазначена відповідно до вимог цього Кодексу, про це невідкладно повідомляється відповідний суб`єкт подання документів.

Виявлені недоліки у поданих документах можуть бути усунуті шляхом подання не пізніше наступного дня після отримання зазначеного повідомлення уточнених або інших документів для реєстрації кандидатів у депутати, кандидатів на посаду сільського, селищного, міського голови.

Якщо уточнені або інші документи не надійшли у цей строк, відповідні документи вважаються відсутніми.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 3 ст. 230 ВК України, до відома позивача Вінницькою МТВК доведено про виявлення вищенаведених недоліків та запрошено на засідання комісії для надання можливості суб`єкту подання документів усунути виявлені недоліки або надати власні пояснення з приводу виявлених недоліків.

В судовому засідання позивач пояснив, що наміру усувати виявлені відповідачем недоліки він не мав та не має, оскільки не бажає в подальшому приймати участь у виборчому процесі. Також зазначив, що подання 24.09.2020 до Вінницької МТВК заяв про самовисування зумовлено його прагненням звернути увагу виборчої комісії на помилкове застосування у своїй діяльності Конституції України (254к/96-ВР) в редакції, що є відмінною від введеної в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 №254/96-ВР та доведеної до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096, №30, стаття 142, та як наслідок помилкове застосування Виборчого кодексу України.

Зокрема, останній вказав, що положення Виборчого кодексу України суперечать принципам рівності, встановленим ст. 24, та основам реалізації виборчого права, встановленим ст. 71 офіційної Конституції України (254к/96- ВР), текст якої оприлюднений у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 та "Відомості Верховної Ради України" 23.07.1996, №30, ст. 142.

З огляду на повідомлені позивачем мотиви, колегія суддів враховує, що станом час розгляду справи в суді позивачем до Вінницької МТВК не надано доказів внесення на спеціальний рахунок Вінницької МТВК грошової застави як кандидатом в депутати та кандидатом на посаду Вінницького міського голови, а також документів, обов`язок надання яких визначено п.п. 1-4, 6 ч. 1 ст. 222 ВК України. Відповідна обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалась.

Колегія суддів уважає помилковим твердження позивача про те, що передбачена ВК України вимога про внесення грошової застави є порушенням його прав, встановлених Конституцією України, з огляду на наступне.

Основним Законом передбачено, що виключно законами України визначаються організація і порядок проведення виборів і референдумів.

Таким законом є Виборчий кодекс України, положеннями якого встановлено обов`язковість внесення у безготівковому порядку на спеціальний рахунок відповідної виборчої комісії грошової застави у розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому на день початку виборчого процесу (абзац 3 частини 2 статті 225 ВК України).

Обґрунтованість впровадження інституту грошової застави для реалізації права бути обраним було предметом дослідження як Конституційного Суду України, так і Європейського суду з прав людини.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30 січня 2002 року №2-рп/2002 у справі за конституційним поданням 63 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 43 Закону України «Про вибори народних депутатів» (справа про виборчу заставу) зазначив, що грошову (виборчу) заставу не можна розглядати як обмеження пасивного виборчого права громадян за ознакою майнового стану. Водночас встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також принципу рівності політичних партій перед законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Суховецький проти України» (заява №13716/02) дійшов до висновку, що запровадження у національному законодавстві грошової (виборчої) застави переслідувало законну мету гарантії права на ефективне, добре налагоджене представництво, підвищуючи відповідальність тих, хто висуває свою кандидатуру на вибори, та обмежуючи вибори серйозними кандидатами, одночасно уникаючи необґрунтованого витрачання державних коштів. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога виборчої застави для кандидатів на виборах існує не лише в Україні. Виборче право цілого ряду держав-членів містить таку вимогу, щоб завадити легковажним кандидатам виставляти на вибори свою кандидатуру. Більше того, Венеціанська комісія розцінила цю мету як законну, а вимогу застави як, в принципі, прийнятний інструмент для її досягнення.

Отже, колегія суддів не убачає суперечностей між положеннями Конституції України та Виборчого кодексу України щодо умов та способу реалізації пасивного виборчого права.

З огляду на викладене, на думку суду, відповідні докази в розумінні ч. 3 ст. 230 ВК України вважаються відсутніми.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 КАС України, територіальна виборча комісія відмовляє в реєстрації всіх кандидатів у депутати, включених до виборчих списків місцевих організацій політичних партій або до переліку кандидатів у депутати в багатомандатних виборчих округах на відповідних місцевих виборах, у разі відсутності хоча б одного з документів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої статті 222, пунктах 1, 2, 4 частини першої статті 223 цього Кодексу, невідповідності таких документів вимогам цього Кодексу (в тому числі щодо розміру грошової застави).

Також, слід звернути увагу на ту обставину, що можливість реєстрації територіальною виборчою комісією особи, яка висувається в кандидати у депутати міської ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) саме шляхом самовисування, положеннями ВК України взагалі не передбачена.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів внесення ОСОБА_1 грошової застави відповідно до статті 225 ВК України, надання яких є однією із умов реєстрації кандидатів на посаду сільського голови, а також беручи до уваги ту обставину, що положення ВК України взагалі не передбачають можливість висування кандидатів в депутати міської ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) шляхом самовисування, суд приходить до висновку, що Вінницька МТВК цілком обґрунтовано прийнято постанову від 29.09.2020 №64 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25.10.2020, а також постанову від 29.09.2020 №65 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації його кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25.10.2020.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання незаконними та скасування постанов Вінницької МТВК від 29.09.2020 за №64 та №65 задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню також вимоги позивача щодо зобов`язання Вінницьку МТВК зареєструвати ОСОБА_1 кандидатом на посаду Вінницького міського голови на перших місцевих виборах 25.10.2020 та кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради у третьому територіальному виборчому окрузі на місцевих виборах 25.10.2020, адже вони є похідними від вимог про визнання протиправними та скасування постанов від 29.09.2020 за №64 та №65.

До того ж, зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії щодо реєстрації ОСОБА_1 кандидатом на посаду Вінницького міського голови за відсутності документів, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 223 ВК України, а також кандидатом на посаду депутата Вінницької міської ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) з огляду на подання заяви як самовисуванця, всупереч положенням ч. 2 ст. 216 ВК України, на переконання суду, суперечитиме основним принципам виборчого права.

Крім того, в межах даного адміністративного позову ОСОБА_1 також просить суд визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльність Вінницької МТВК щодо не дотримання принципу верховенства права, а також не застосування при організації та проведенні місцевих виборів 2020 року на території міста Вінниці, при прийнятті постанов № 64 та № 65 від 29.09.2020 норм прямої дії Конституції України (254к/96-ВР) введеної в дію спеціальним Законом України від 28.06.1996 № 254/96-ВР та доведеної до відома населення у порядку, встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях "Голос України" 13.07.1996 року та "Відомості Верховної Ради України" від 23.07.1096 року, № 30, стаття 142, а також просить суд зобов`язати відповідача застосувати відповідну редакції Конституції України при організації та проведенні виборів.

Разом із тим, зміст поданого ОСОБА_1 позову не дозволяє встановити, які саме положення Конституції України в редакції від 28.06.1996, мали б бути застосовані Вінницькою МТВК, враховуючи, що жодних посилань на норми Конституції України оскаржувані постанови №64 та №65 від 29.09.2020 не містять.

При цьому, суд звертає увагу на те, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, положення ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В даному ж випадку, позивачем не наведено жодних обставин, а також не надано жодних доказів на підтвердження порушення Вінницькою МТВК його прав, свобод чи/або інтересів, які були закріплені Конституцією України в редакції від 28.06.1996, однак, не містяться в положеннях Конституції України в редакції від 01.01.2020.

Крім того, у позовній заяві позивач також не вказує у чому саме полягає невідповідність положень Конституції України в редакції від 28.06.1996 та положень Конституції України в редакції від 01.01.2020.

В той же час, проаналізувавши зміст адміністративного позову, зокрема мотиви позивача стосовно протиправного застосування відповідачем положень Виборчого кодексу України, які, на його думку, суперечать основам, засадам та принципам проведення виборів в Україні, встановленим 71 статтею Конституції України (в редакції від 28.06.1996), можна дійти висновку, що протиправність дій/бездіяльності Вінницької МТВК полягає саме у необґрунтованому, на думку позивача, застосуванні до спірних правовідносин положень Виборчого кодексу України.

Такий висновок суду додаткового підтверджується заявленою позивачем вимогою щодо визнання неправомірними та незаконними дій та бездіяльності Вінницької МТВК щодо застосування при організації та проведення місцевих виборів 2020 року на території міста Вінниці, при прийнятті постанов № 64 та № 65 від 29.09.2020 норм Виборчого кодексу України, які суперечать основам, засадам та принципам проведення виборів в Україні встановленими 71 статтею Конституції України (254к/96-ВР).

Разом із тим, слід враховувати ту обставину, що положення ст. 71 Конституції України в редакції від 28.06.1996, які передбачають, що вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, на сьогоднішній день залишились незмінними, адже ст. 71 Конституції України в редакції від 01.01.2020 має ідентичній зміст.

В той же час, обґрунтовуючи свою позицію з даного питання, позивач фактично аналізує норми Конституції України в редакції від 28.06.1996 та Виборчого кодексу України, і вказує на їх невідповідність одна одній.

Проте, суд звертає увагу на те, що як станом на дату прийняття оскаржуваних у даній справі постанов, так і станом на дату розгляду даної адміністративної справи, положення Виборчого кодексу України є чинними та у встановленому законом порядку неконституційними не визнавались, а тому підстави для їх не застосування до спірних правовідносин, на переконання суду, відсутні.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не має обов`язку детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Положеннями ч. 9 ст. 273 КАС України визначено, що суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, відповідно до посвідчення №0469 від 17.09.2019 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З огляду на викладене, позивач, в силу положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Враховуючи вище викладене, питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених КАС України, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 268 - 273, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 272 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 278 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення за наслідками розгляду справ, визначених статтями 273-277 цього Кодексу, можуть бути подані у дводенний строк з дня їх проголошення, а на судові рішення, ухвалені до дня голосування, - не пізніш як за чотири години до початку голосування.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Вінницька обласна громадська організація "Ми разом" (вул. Соборна, 52, м. Вінниця, 21050)

Вінницька міська територіальна виборча комісія Вінницького району Вінницької області (вул. Брацлавська, 85, м. Вінниця)

Головуючий суддя /підпис/ Жданкіна Наталія Володимирівна

Судді: /підпис/ Дончик Віталій Володимирович

/підпис/ Крапівницька Наталя Леонідівна

Копія рішення виготовлена з АСДС

Згідно з оригіналом:

Помічник судді:

Розлуцький А.М.

06.10.2020