Справа № 640/23627/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення матеріалів без руху

06 жовтня 2020 року м. Київ № 640/23627/20
Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазін О.А., розглянувши матеріали, що надійшли через систему Електронний суд від

ОСОБА_1
до Національного банку України
про про визнання протиправною бездіяльність військової частини та зобов`язання вчинити певні дій
В С Т А Н О В И В:
Перевіркою системи КП "ДСС" встановлено, що через підсистему «Електронний суд» 05.10.2020 від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) надійшли матеріали із назвою: «Позовна заява про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії», заявлені до Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9).

За вказаними матеріалами заявник просить:

- визнати бездіяльність Національного банку України з незастосування ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не врахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 р. по справі № 465/646/11 (відступлення права вимоги за кредитним договором на користь особи, не внесеної до реєстру фінансових установ (якою у даному випадку є ТОВ «Колекторське агентство «Боргова межа»), суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа), під час розгляду надісланих позивачем 20.08.2020 р. та 08.09.2020 року скарг на незаконні дії фінансової установи ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» з вимогою поновити мої порушені незаконним відступленням до ТОВ «Колекторське агентство «Боргова межа» прав вимоги за кредитним договором від 30.01.2019 року № 194/2001-19 права споживача фінансових послуг, та при складанні і наданні мені відповідей від 07.09.2020 та 25.09.2020 р.р. протиправною та зобов`язати НБУ повторно розглянути мої скарги, надіслані 20.08.2020 та 08.09.2020 р.р., з урахуванням вищезазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 р. по справі № 465/646/11, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» та ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вжити заходів своєчасного адекватного рішучого впливу до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задля захисту порушених прав споживача фінансових послуг за вищезазначеним кредитним договором та персональних даних.

Так, посилаючись на положення Цивільного кодексу України, на кредитні взаємовідносини з певними особами, відносини щодо відступлення права вимоги, позивач зазначає, що не погоджується з тим, що він має борг перед особою, яка не може виступати кредитором банківського кредиту звернувся до НБУ з метою отримати захист порушених прав та їх відновлення.

Зазначається також, що на даний час і на час звернення зі скаргою до НБУ права та обов`язки кредитора за банківським кредитним договором від 30.01.2019 р. № 194/2001-19 відступлені не фінансовій установі ТОВ «Колекторське агентство «Боргова межа»», що суперечить вимогам закону.

Оскільки в діях ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» вбачається порушення закону, підтвердженням чого є правові висновки ВП ВС, для вжиття своєчасних адекватних заходів впливу на зазначену фінансову компанію та задля відновлення порушених прав споживача фінансових послуг (які ТОВ «Колекторське агентство «Боргова межа»» за законом не має права та повноважень надавати), позивач звернувся зі скаргою до НБУ.

Натомість, як зазначає позивач, з відповіді НБУ (О. Лобайчук) від 07.09.2020 р. не вбачається встановлення порушення фінансовою установою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» положення частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, в той час, як підтверджено факт відступлення права вимоги за кредитним договором фінансовою установою не фінансовій установі.

Отже, на думку позивача, ОСОБА_2 як посадовою особою НБУ, надано відповідь, якою вона не додержалась вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки при перевірці скарги та встановленні фактів не застосовано правовий висновок, викладений Верховним Судом.

Позивач зазначає, що по суті у своїй відповіді ОСОБА_3 , поправши закон, переслідує інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (яке незаконно уклало договір відступлення прав вимоги саме за кредитним договором з не фінансовою установою), чим виказала свій корупційний інтерес, ставши на захисті комерційної структури.

Не погодившись із вищезазначеною відповіддю посадової особи НБУ О. Лобайчук та бездіяльністю НБУ з невжиття заходів реагування на порушення прав позивача, позивач 08.09.2020 р. подав скаргу Голові НБУ К. Шевченку на протиправну бездіяльність та незаконну відповідь посадової особи ОСОБА_4 . Відповіддю від 25.09.2020 р. № 18-0005/53781 Голова НБУ К. Шевченко погодився з висновками, викладеними у відповіді начальника Управління захисту прав споживачів фінансових послуг НБУ О. Лобайчук від 07.09.2020 р., одночасно зазначивши, що Національний банк України не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожної окремої скарги, оскільки згідно із вимогами статті 30 цього Закону підставою для проведення позапланової інспекційної перевірки можуть бути результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення тощо.

Таким чином, на думку позивача, повноваження та вимоги, передбачені п. 34 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», НБУ не використані та не застосовані, а позивачу надано відповіді, зміст та висновки яких суперечать вищенаведеним правовим висновкам ВП ВС, що свідчить про недодержання НБУ вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у першій відповіді НБУ позивача повідомлено, що з виходячи з його скарги ним оскаржується факт відступлення права вимоги за Кредитним договором від Товариства до Колекторського агентства в зв`язку з тим, що Колекторське агентство не внесено до реєстру фінансових установ. Звернута увага на те, що діяльність Колекторського агентства не підлягає регулюванню Національним банком.

Звернута увага на те, у разі порушення прав законодавство України, а саме положення статті 55 Конституції України та статей 15, 16 ЦК України, визначає порядок вирішення спорів, закріплює право осіб на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Також звернута увага на те, що статтею 124 Конституції України та статтею 5 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Що стосується другої відповіді НБУ відносно скарги на дії та бездіяльність начальника Управління у частині незадоволення змістом наданої відповіді, голова НБУ зазначив, що НБУ надав розгорнуту відповідь листом від 07.09.2020 №14-0004/48450 за підписом начальника Управління, який діє у межах повноважень відповідно до Положення про Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України, затвердженого рішенням Правління Національного банку України від 08. 08.2019 року № 569-рш.

Позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з цим слід зазначити наступне.
1. Відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 15.1., 15.3. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи:

подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.
Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд, посилаючись в ухвалах відповідно від 14.02.2019 та від 28.01.2019 (у справі №9901/43/19) на положення п. 15.1., 15.16. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України зазначили, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Констатовано також, що Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не запроваджено, що унеможливлює прийняття позовної заяви в електронній формі без наявності власноручного підпису позивача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №160/2676/19 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему не запроваджено, що унеможливлює прийняття апеляційної скарги та клопотань в електронній формі. Верховний Суд зазначив, що саме Законом передбачено, що вимога про подачу процесуальних та інших документів у письмовому вигляді, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, здійснюється у паперовій формі. Ця вимога, за висновком Верховного Суду, переслідує легітимну мету, яка полягає в дотриманні процесуальних прав інших учасників справи, як то отримання копій письмових документів. Крім того, за висновком Верховного Суду, не порушується принцип розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, тобто, відсутність процедури подачі документів в електронному вигляді до початку роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не позбавляє позивача можливості звернення до суду шляхом подання заяв та інших документів у письмовому вигляді. З цих самих підстав колегія судів зазначила, що не порушується принцип доступу до правосуддя. Звернута увага на те, що стаття 45 Регламенту Європейського суду з прав людини встановлює такі самі вимоги до форми скарги та передбачає, що будь-яка скарга, яка подана у відповідності до статей 33 або 34 Конвенції подається також у письмовій формі та повинна бути підписана заявником або його представником.

Однак, позивачем до суду не поданий позов у письмовій формі (на паперових носіях), як і додатки до нього, а відтак, враховуючи те, що функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не розпочато, подання таким чином позовної заяви не відповідає встановленим вимогам, зазначеним вище та позивачу слід усунути цей недолік шляхом надання до суду позову та додатків до нього у паперовій формі.

Суд акцентує увагу заявника на те, що на даний час ЄСІТС не розпочала своє функціонування.
Наказом ДСА України від 1096 від 07.11.2019 "Про забезпечення створення і функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи", на виконання пункту 10 § 2 "Прикінцеві положення" розділу 4 Закону України від 03.10.21017 № 2147-VIII у частині створення та належного функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а також у зв`язку із відтермінуванням дати початку функціонування цієї системи, затверджено Концепцію побудови ЄСІТС у новій редакції.

Крім того, визнано такими, що втратили чинність:

наказ ДСА України від 02.03.2018 № 99 "Про забезпечення створення і функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" (зі змінами);

наказ ДСА України від 13.04.2018 № 168 "Про затвердження Концепції Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи".

Відповідно до затвердженої наказом від 07.11.2019 Концепції, передбачено наступні етапи створення ЄСІТС, зокрема: Етап 2 (I - II квартали 2020 року), Етап 3 (III квартал 2020 року - IV квартал 2021 року, у т.ч. «Запуск пілотних проектів ЄСІТС в дослідну експлуатацію у визначених судах, органах та установах системи правосуддя»); Етап 4 (2021 - 2023 роки, зокрема «Забезпечення комплексного функціонування ЄСІТС…).

Наведене вище свідчить про відсутність ЄСІТС як такої та відповідно будь-яких її модулів, що можуть використовуватися як складові системи.

Відповідно до наказу ДСА України від 22.12.2018 № 628 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах" з 22.12.2018 у всіх місцевих та апеляційних судах розпочалась експлуатація підсистеми "Електронний суд" в тестовому режимі.

Пунктом 2 цього наказу передбачено, що у частині функціонування підсистеми "Електронний суд" судам у ході її експлуатації в тестовому режимі необхідно керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.03.2018 № 17 зі змінами).

Оскільки ані системи ЄСІТС, ані її модулі не існують, порядок тестування Державної судовою адміністрацією України судам не надавався, кожен учасник правовідносин визначає межі тестового використання самостійно.

Оскільки відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ані накази ДСА України, ані рішення Ради суддів України не можуть використовуватися як джерела права при здійснення адміністративного судочинства.

Проведення тестування підсистеми Електронний суд, як і будь-які накази ДСА України жодним чином не скасовують дії прямих та недвозначних норм процесуального закону, які підлягають обов`язковому виконанню судом - в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України та учасниками процесу - в силу ч. 2 ст. 44 КАС України, які мають неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Накази ДСА України не є замінниками процесуального закону.

Таким чином, неподання позовної заяви та доданих до неї матеріалів у паперовій формі свідчить про недотримання вимог п. 15.1., 15.3. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, є недоліком звернення до суду, який слід усунути шляхом подання до суду позову з додатками (належним чином засвідченими; копія нотаріально посвідченої довіреності має бути нотаріально засвідчена) у паперовій по формі, у т.ч. для учасників справи.

Також суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (п. 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

2. Крім того, у прохальній частині позову позивач просить зобов`язати відповідача «вжити заходів своєчасного адекватного рішучого впливу до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»».

Згідно з п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Разом з тим, прохальна частина позову не містять деталізації які конкретно має на увазі позивач «своєчасні адекватні та рішучі заходи впливу», що мав вчинити відповідач, але не вчинив; якими правовими актами надано визначення «своєчасні адекватні та рішучі заходи».

3. Що стосується посилання позивача на звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», слід зазначити, що такі доводи є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

При цьому, відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Пунктом 4 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар;

Відповідно до п. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відтак, проаналізувавши вказані норми у їх взаємозв`язку, можна дійти висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів» поширюються на відносини, що виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
В той же час, Національний Банк України не є суб`єктом господарювання, не виконує для позивача роботи, не надає послуги, не виробляє продукцію, та в рамках профільного законодавства є суб`єктом владних повноважень.

З огляду на що положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Подібний висновок сформовано Верховним Судом і в ухвалі від 22.04.2020 у справі № 480/4274/19.

Слід додати, що Верховний Суд в ухвалі від 21 квітня 2020 року у справі 640/21402/18 зазначив, що саме особи, які звертаються до суду як споживачі з відповідним позовом для захисту свої прав, звільняються від сплати судового збору на будь-якій стадії процесу, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Це не поширюється на будь-яких осіб, які вважають, що певними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень були порушені їхні права як споживача та (або) не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями у таких справах, а лише на тих споживачів, хто подав позовну заяву на захист своїх прав, а також надалі апеляційну та (або) касаційну скаргу в межах того самого процесу.

Відтак, відсутні правові підстави для звільнення заявника від сплати судового збору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01.01.2020 2102,00 грн.

Відтак, судовий збір за одну вимогу немайнового характеру складає 840,80 грн., які позивачу слід сплатити за наступними реквізитами для сплати судового збору у зв`язку із зверненням до Окружного адміністративного суду м. Києва, а саме: отримувач коштів УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA4026007; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Окружний адміністративний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа).

Враховуючи вищенаведене, вказані матеріали, які надіслані через електронний кабінет (підсистему «Електронний суд»), слід залишити без руху та на усунення недоліків запропонувати позивачу протягом десяти днів з дати отримання даної ухвали подати:
уточнену позовну заяву у паперовій формі (вигляді) разом з додатками до неї відповідно до вимог п. 15. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України та з дотриманням вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, у т.ч. ч. 4 ст. 161 КАС України (щодо обов`язку додати до позовної заяви всі наявні докази (засвідчені), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також надання копії для відповідача), із зазначенням:

деталізації які конкретно має на увазі позивач «своєчасні адекватні та рішучі заходи впливу», що мав вчинити відповідач, але не вчинив; якими правовими актами надано визначення «своєчасні адекватні та рішучі заходи».

Тобто, позивачу слід сформулювати чіткі, конкретизовані та недвозначні вимоги.
Крім того, до вказаної уточненої позовної заяви слід надати (з копіями по кількості учасників):

докази сплати судового збору відповідно до вищенаведеного або, для розгляду питання щодо відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, з підстав, що не були заявлені у позові інші докази на підтвердження майнового стану .

Керуючись вимогами статей 160-162, ст. 171, 241-243, 248, п. 15. та п. 16 Розділу VII Перехідні положення КАС України суд, -

У Х В А Л И В:
1. Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

2. Матеріали із назвою: «Позовна заява про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії» - залишити без руху.

3. Встановити заявнику строк десять днів з дати отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до канцелярії суду: уточненої позовної заяви із зазначенням відомостей відповідно до вищевикладеного, складеній у паперовій формі разом з додатками до неї відповідно до вимог п. 15. Розділу VII «Перехідні положення» КАС України та відповідно до наведених вище вимог із зазначенням визначеної судом інформації (з наданням зазначених доказів); із наданням доказів сплати судового збору як зазначено вище або додаткових доказів, які можуть свідчити про наявність підстав для відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору. Звернути увагу, що вказані документи подаються в кількості відповідно до кількості учасників справи.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати заявнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала про залишення позову без руху не оскаржується.

Суддя О.А. Кармазін