Справа № 420/6981/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6981/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями їй визначено податкові зобов`язання зі сплати земельного податку за 2018-2020 роки. На думку позивача, вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки Головним управлінням ДПС в Одеській області не було складено відповідних розрахунків податкових зобов`язань, що унеможливлює з`ясування бази оподаткування земельним податком та ставку земельного податку, яку застосовано для його розрахунку.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№34012/20 від 28.08.2020р.) на позовну заяву (а.с.38-54).

Відзив обґрунтований наступним.

Головне управління ДПС в Одеській області зазначило, що для розрахунку земельного податку ОСОБА_1 використовувались: 1) заява фізичної особи до податкової інспекції з проханням взяти на облік, як платника земельного податку за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ; 2) договір купівлі-продажу від 02.11.2013 року нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс будинків екіпажу - гуртожитку загальною площею 923,8 кв.м., загальна площа земельної ділянки 0,1046 га, кадастровий номер земельної ділянки :56:006:0001; 3) нормативно-грошова оцінка земельної ділянки №40 від 19.02.2015 року.

На підставі п.102.1 ст.102 ПК України, фізичній особі ОСОБА_1 , контролюючим органом були сформовані та вручені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, граничним терміном сплати 16.09.2020 року.

Головне управління ДПС в Одеській області наголошувало, що діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно.

У відповіді на відзив (вх.№37588/20 від 18.09.2020 року) ОСОБА_1 вказувала, що технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки позивача, на яку міститься посилання у листі Управління Держземагентства у м.Одесі №40 від 19.02.2015 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області не надано, а сам розрахунок земельного податку, зроблений відповідачем, не містить достовірної інформації та не може прийматись до уваги. Поміж іншим, ОСОБА_1 зазначалося, що рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року, на яке посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, на даний час не є дійсним.

ОСОБА_1 наголошувала, що вона є фізичною особо-підприємцем, платником єдиного податку другої групи, та використовує приміщення по АДРЕСА_1 для передачі в оренду, а тому, на її думку, вона звільнена від нарахування та сплати земельного податку.

Станом на 07 жовтня 2020 року, інших заяв по суті справи з від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22 листопада 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «А-РІАЛТІ» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :56:006:0001), загальною площею 0,1046 га (а.с.43-46).

Згідно свідоцтва про право власності індексний номер 51172328 від 29 грудня 2015 року, об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , складається з готелю, магазину та спортивного центру, загальною площею 1866 кв.м (а.с.24).

20 червня 2020 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб та прийняті податкові повідомлення-рішення:

№-1551 щодо сплати земельного податку за 2018 рік на суму 62875,36 гривень (а.с.23);

№-1551 щодо сплати земельного податку за 2019 рік на суму 62875,36 гривень (а.с.22);

№-1551 щодо сплати земельного податку за 2020 рік на суму 62875,36 гривень (а.с.21).

Судом встановлено, що для розрахунку земельного податку, Головним управлінням ДПС в Одеській області використано лист Держземагентства у м.Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, в якому визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :56:006:0001 на підставі, зокрема, технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року (а.с.42).

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі Податковий кодекс).

У силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього Податкового кодексу, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :56:006:0001, загальною площею 0,1046 га.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ОСОБА_2 є платником земельного податку.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказана правова позиція повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові по справі 826/12388/13-а від 07.07.2015 року: «…незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_10 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно…».

Вказаний висновок Верховного Суду України також підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові №826/12431/16 від 22.04.2020 року.

Відповідно до пп.271.1.1. п.271.1 ст.271 Податкового кодексу, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

За приписами п.271.2. ст.271 Податкового кодексу, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За правилами пункту 286.1 статі 286 Податкового кодексу, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.286.5. ст.286 Податкового кодексу, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п.287.10. ст.287 Податкового кодексу, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) у межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що при розрахунку земельного податку, контролюючому органу необхідно керуватися чинною на час розрахунку нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, для розрахунку земельного податку ОСОБА_1 , Головним управлінням ДПС в Одеській області використано лист Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року.

Листом Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :56:006:0001 на підставі, зокрема, Технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року (а.с.42).

Таким чином, Головним управлінням ДПС в Одеській області, для визначення податкового зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати земельного податку за 2018-2020 роки, використана нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка затверджена рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року.

Водночас, судом встановлено, що Рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 12 та 201 Земельного кодексу України, статті 271 Податкового кодексу України, статей 11, 15, 18 та 23 Закону України «Про оцінку земель», статей 15 та 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», статей 9 та 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», враховуючи рішення Одеської міської ради №6761-VI від 10.06.2015 року «Про проведення нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», розглянувши технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси, розроблену Державним підприємством Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя та висновок Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №410-16 від 23.05.2016 року, затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси станом на 01.01.2016 року.

Встановлено, що нормативна грошова оцінка, зазначена у пункті 1 рішення №756-VII від 29.06.2016 року, застосовується з 1 січня 2017 року.

Рішення Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року у повному обсязі (з матеріалами технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси) оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради (доступне за посиланням https://www.omr.gov.ua/ru/acts/council/85060/) та у газеті «Одесский вестник» №26-27 від 09.07.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у Головного управління ДПС в Одеській області не було підстав використовувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :56:006:0001, зазначену у листі Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, оскільки з 01.01.2017 року, діє нормативно грошова оцінка земель м. Одеси, яка затверджена Рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №-1551 від 20 червня 2020 року, №-1551 від 20 червня 2020 року та №-1551 від 20 червня 2020 року, якими позивачу визначено податкові зобов`язання зі сплати земельного податку за 2018-2020 роки, розраховані на підставі листа Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас, суд критично ставиться до посилань позивача на відсутність розрахунку грошового зобов`язання та невчасність надсилання податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як на підставу для визнання їх протиправними, з огляду на наступне.

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Вказана норма не є імперативною та не встановлює прямого обов`язку надсилання податковим органом розрахунку податкового зобов`язання. Такий розрахунок додається до податкового повідомлення-рішення тільки за його наявності.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.286.5. ст.286 Податкового кодексу, платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо: розміру площі та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема, документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган (контролюючі органи) за місцем знаходження кожної із земельних ділянок проводить (проводять) протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає)/надсилають (вручають) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, ОСОБА_1 не позбавлена права на отримання вищевказаного розрахунку за відповідною заявою. Однак, матеріали справи не містять доказів, що позивач скористалась своїм правом та звернулась до контролюючого органу за отриманням відповідного розрахунку.

Суд також зазначає, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу строк податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті оскаржуваних рішень та не повинна сприйматись, як безумовна підстава для висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення та, як наслідок, для його скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. У будь-якому випадку, порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №820/1975/17 від 13.02.2018 року.

Крім того, суд критично ставиться до посилань позивача, що вона є фізичною особо-підприємцем, платником єдиного податку другої групи, та використовує приміщення для передачі в оренду, а тому, звільнена від нарахування та сплати земельного податку, з огляду на наступне.

Аналіз наведених судом норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Суд зазначає, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, які можуть бути, як фізичними так і юридичними особами.

Обов`язок сплати земельного податку виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки у господарській діяльності.

Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Відтак, ОСОБА_1 , є платником земельного податку і має обов`язок щодо його сплати у встановленому чинним законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справам №826/8675/17 від 27.02.2018 року та №826/171513-а від 16.03.2018 року.

Окрім того, суд зазначає, що пп.4 п.291. ст.297 Податкового кодексу (у редакції Законів №71-VIII від 28.12.2014 року, №466-IX від 16.01.2020 року), на який посилається позивач, містить виключення щодо звільнення від сплати земельного податку платників єдиного податку, а саме: у разі передання земельної ділянки та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи Головним управлінням ДПС в Одеській області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень, у частині розрахунку земельного податку з використання нормативно грошової оцінки земельної ділянки визначеної листом Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті справи не спростовує.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року, справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 гривень, згідно з квитанцією №ПН238 від 28.07.2020 року (а.с.4), який підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 143, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправними та скасування прийнятих Головним управлінням ДПС України в Одеській області 20.06.2020 року податкових повідомлень-рішень №-1551, №-1551 та №-1551 - задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року - визнати протиправним та скасувати.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року - визнати протиправним та скасувати.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №-1551 від 20 червня 2020 року - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 2522,40 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.