Справа № 420/6644/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6644/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України (вул. Військової Слави, 14, м. Білгород-Дністровський, Одеса обл., 67700) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом (а.с. 50-55) ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 30 років.

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає 30 повних років та включенням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням раніше виплаченої суми.

Позивач зазначив, що він проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України. Наказом начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону №347-ос від 06.08.2019 року, був виключений зі списків особового складу прикордонного загону та знятий з усіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на день звільнення складала: календарна 27 років 00 місяці 05 днів, пільгова: 03 роки 04 місяці 15 днів. Всього 30 років 04 місяців 20 днів.

Відповідно до довідки Білгород-Дністровського прикордонного загону від 23.04.2020 року №134 одноразова грошова допомога при звільненні виплачена за 27 років у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен рік служби.

Позивач зазначив, що він не погоджується з даним розрахунком та вважає, що відповідачем порушено норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон України № 2011-ХІІ) чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно із абз.1 п.2 ст.15 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до і8 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги ю років і більше.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393).

Позивач вважає, що за змістом правових норм абз.1 п. 2 ст. 15 Закону України №2011-ХІІ та абз.2 п. 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги "за наявності вислуги 10 років і більше". При цьому слід зазначити, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Законодавець не надає визначень ні "календарної вислуги років ні "пільгової вислуги років". Правовими нормами Порядку №393 та Закону України №2011-ХІІ законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018р у справі №806/2104/17, яка відповідно до вимог ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Позивач вказує, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Також позивач посилаючись на Закон України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003року №1078 (далі Порядок №1078) вважає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а тому, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини одноразової грошової допомоги при звільненні. При цьому, позивач просив врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 24.10.2018 року (справа №820/3211/17) та від 10.05. 2019 року (справа №820/5285/17), яка відповідно до вимог ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с. 27-30).

Ухвалою суду від 07.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 66-68).

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважав позов безпідставним та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що індексація грошового забезпечення проводиться в межах бюджетних асигнувань. Згідно розподілів асигнувань, виділених Адміністрацією Державної прикордонної служби України в 2015-2018 роки кошти на виплату індексації виділялися за період по червень 2015 року включно, якими позивач і був забезпечений. Інших рішень щодо виплати індексації грошового забезпечення за період липень 2015 рік - жовтень 2018 рік, АДПСУ не приймалось та відповідні асигнування на вказані цілі не надходили. В період з квітня 2015 року - червень 2015 року Позивачу було нараховано індексацію, яку згідно розподілів асигнувань, виділених АДПСУ, виплачено.

Представник відповідача вважає позовні вимоги не обґрунтованими в частині визначення вислуги років, адже вважає, що мається на увазі наявність календарної вислуги років. А позивач, маючи календарну вислугу 27 років вже набув право на її виплату, відповідно отримав її, а тому правових підстав для її перерахунку у пільговому обчисленні немає.

Правова позиція Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі 806/2104/17 полягає у тому, що військовослужбовець, що звільнений з військової служби за сімейними обставинами, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому слід зазначити, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо). Разом з тим, розмір такої одноразової допомоги знаходиться у прямій залежності від кількості повних календарних днів їх служби.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.

Відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону №347-ос від 06.08.2019 року позивач був виключений зі списків особового складу прикордонного загону та знятий з усіх видів забезпечення; вислуга років станом на день звільнення складала: календарна 27 років оо місяці 05 днів, пільгова: 03 роки 04 місяці 15 днів. Всього 30 років 04 місяців 20 днів. (а.с. 56)

Згідно з довідкою Білгород-Дністровського прикордонного загону від 23.04.2020 року №134 позивачу одноразова грошова допомога при звільненні виплачена за 27 років у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен рік служби та склала 229284,00 гривень (а.с. 61).

03.06.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив виплатити різницю недоплачених коштів одноразової грошової винагороди при звільненні з урахуванням раніше виплачених сум з урахуванням індексації та 30 років вислуги (а.с. 62).

Листом від 16.06.2020 року відповідач повідомив позивача, що на дату звільнення (06.08.2019) індексація грошового забезпечення не включалась до розрахунку виплати грошової допомоги при звільненні, оскільки не є складовою місячного грошового забезпечення (а.с. 64).

Позивач вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регламентовані Законом України № 2011-ХІІ.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до п. 4 Порядку №393 строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно пп.1 п.9 розділу V Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом МВС України 25.06.2018 №558 (далі Інструкція №558), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Підпунктом 5 п.9 розділу V Інструкції встановлено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1,2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393.

Таким чином, у зазначених нормативно-правових актах наявні поняття вислуга років, календарна вислуга років, пільгова вислуга років, проте їх значення чітко не визначено.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає необхідним при вирішенні спірних правовідносин врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №806/2104/17, якій проаналізувавши ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-ХІІ, Порядок № 393, п.9 розділу V Інструкції №558, дійшов висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, вислуга років (календарна та пільгова) враховується для визначення наявності права на виплату одноразової грошової допомоги та повинна складати у сукупності більш 10 років.

Саме для позивача ОСОБА_1 вказана позиція не має значення так як він має вислугу років загальну більш 30 років, а також календарну більш 27 років, та відповідно він має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Що стосується розміру одноразової грошової допомоги, то має значення лише календарна вислуга років, з якою розраховується загальний розмір грошової допомоги, а саме 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оскільки позивачу розрахована одноразова грошова допомога при звільненні саме з повних 27 календарних років вислуги, його позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

У той же час, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо необхідності проведення індексації виплаченої йому одноразової грошової допомоги з огляду на те, що йому грошове забезпечення не виплачувалось постійно з урахуванням індексації.

Відповідач не заперечує вказаних обставин, проте в обґрунтування доводів щодо відмови у задоволенні позову посилається на те, що до військовій частині не надходили кошти на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд вважає таки доводи неспроможними. Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, в Рішенні від 09.07.07року №6-рп/2007 зазначено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст.5 Закону встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.201 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується в/ч НОМЕР_2 .

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки, викладені в постанові Верховного Суду по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нараховувати позивачу індексацію грошового забезпечення, відповідно сума одноразової грошової допомоги повинна бути розрахована з урахуванням індексації грошового забезпечення за всі 27 календарних років.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення позивачу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ц повному обсязі за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року; зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 ) до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України (вул. Військової Слави, 14, м. Білгород-Дністровський, Одеса обл., 67700, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення за всі 27 календарних років.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до складових місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням раніше виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.