Справа № 340/3139/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3139/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду 11.08.2020 року з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у ненадані адміністративної послуги по заяві (про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність) ОСОБА_1 , учаснику АТО) від 12.06.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги». Крім того, просить суд зобов`язати Світловодську міську раду Кіровоградської області подати суду звіт про виконання судового рішення.

19.08.2020 року до Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (з урахуванням заяви від 10.09.2020 року про виявлену помилку) у якій ОСОБА_1 просив:

- визнати наказ Головного управління Держгеокадарстру в Одеській області від 10.08.2020 року №109-УБД протиправним та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області затвердити учаснику АТО ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садіництва площею 0,11 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3768

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (у встановлений судом строк) подати суду звіт про виконання судового рішення, встановивши строк не більше 2-х тижнів.

Позов мотивовано тим, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землевідведення земельної ділянки для ведення садівництва, проте отримав відмову, яка ним було оскаржено до суду (позовні вимоги задоволені). Повторно розглядаючи заяву ОСОБА_1 ГУ Держгеокадастру в Одеській області наказом відмовлено у наданні дозволу на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, судова справа знаходиться на стадії апеляційного розгляду. За принципом мовчазної згоди ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою та подано для затвердження до ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Проте, наказом від 10.08.2020 р. ГУ Держгеокадастру в Одеській області винесено наказ, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою. Таке рішення прийняте з порушенням строку. Крім того рішення прийняте всупереч закону, оскільки ст.118 Земельного Кодексу України не передбачає інших варіантів дій, ніж затвердження проекту землеустрою, а тому судове рішення повинно містити лише зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (надалі відповідач) подало відзив на позов, в якому зазначено про те, що позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, яку ним оскаржено до суду. Через відсутність дозволу на розробку проекту землеустрою ГУ Держгеокадастром в Одеській області відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, а відтак просило відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.113-123).

Позивач надав відповідь на відзив, яка відображає зміст частини судового рішення Верховного суду стосовно правових підстав на розробку проекту землеустрою за принципом мовчазної згоди (а.с.125-127).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи (а.с.38).

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач як учасник АТО звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області листом від 31.05.2019 року № С-5310/0-3372/0/37-19 надано відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року у справі № 420/3784/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.197-199):

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.05.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,11 га на території Таїровської селищної ради (у межах населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2019 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,11 га на території Таїровської селищної ради (у межах населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, з урахуванням встановлених судом обставин.

Додатковим рішенням у дані справі від 23.03.2020 року визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у ненаданні адміністративної послуги по заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 , учаснику АТО, від 02.05.2019 року, відповідно до п. 5 ст. 10 ЗУ Про адміністративні послуги (а.с.200).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вищеописані судові рішення набрали законної сили.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 03.01.2020 року № 25-44/13-20-СГ відмовлено у данні дозволу на розробку проекту землеустрою, який позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 року у справі № 420/2213/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , яке ним оскаржене в апеляційному порядку і наразі триває розгляд справи у П`ятому апеляційному адміністративному суді (а.с.201-204).

Позивач 17.06.2020 року звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області через департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, із заявою про затвердження проекту землеустрою від 12.06.2020 року (а.с.17-21). Зазначена заява була передана до ГУ Держгеокадастру в Одеській області 17.06.2020 року, що підтверджується листом ЦНАП Одеської міської ради (а.с.22-23). Адміністративна послуга, протягом строку встановленого законом надана не була, що і стало приводом до звернення до суду.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 10.08.2020 року №109-УБД відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою (надалі спірний наказ, а.с.117).

Отже законність та правомірність спірного наказу, а також дії щодо ненадання адміністративної послуги є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Стосовно позовної вимоги про визнання дій протиправними у ненаданні адміністративної послуги, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (частина п`ятнадцята статті 186 ЗК України).

Частиною шостою статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як зазначено вище, нормами частини дев`ять статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Позивач звернувся до відповідача, через департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, із заявою про затвердження проекту землеустрою від 12.06.2020 року, (а.с.17-21), яка як свідчить відповідь ЦНАП Одеської міської ради від 17.07.2020 року №331/01-10 була передана до ГУ Держгеокадастру в Одеській області у термі, передбачений чинним законодавством (а.с.22).

Згідно штампу вхідної кореспонденції ГУ Держгеокадастру в Одеській області заява позивача надійшла до відповідача 18.06.2020 року (а.с.118-119). Заперечень чи спростування цих даних від відповідача не надходило. Отже, зазначену заяву відповідач повинен був розглянути протягом двох тижнів, натомість заява позивача була розглянута лише 10.08.2020 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про пропуск відповідачем встановленого законом строку на розгляд заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Проте, у позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії щодо «ненаданні адміністративної послуги по заяві» . Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Враховуючи зазначене суд вважає доведеним факт пропуску відповідачем двотижневого строку на розгляд заяви позивача. Проте, суд зауважує, що звертаючись з даним позовом, позивачем сформульовано позовну вимогу, як визнання протиправними дій щодо не надання адміністративної послуги, натомість така послуга була надана, що підтверджується наказом від 10.08.2020 року, який є самостійним предметом даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже відповідач, як суб`єкт який надаючи адміністративну послугу, допустив порушення двотижневого строку розгляду заяви позивача від 12.06.2020 року, оскільки наказ виданий 10.08.2020 року, а відтак протиправними є не дії (як зазначає позивач), а бездіяльність відповідача щодо своєчасного не розгляду заяви позивача. Заперечень чи то пояснень з приводу тривалості розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою відповідачем у відзиві не наведено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону. Суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг. Суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Видача дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративною послугою. Таким чином, заява про затвердження проекту землеустрою є заявою на отримання адміністративної послуги, тобто змістом адміністративної послуги є розгляд і вирішення заяви позивача про затвердження проекту землеустрою.

Згідно частин першої та п`ятої статті 10 Закону України «Про адміністративні послуги» граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом. Адміністративна послуга вважається наданою з моменту отримання її суб`єктом звернення особисто або направлення поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) листа з повідомленням про можливість отримання такої послуги на адресу суб`єкта звернення. У випадках, передбачених законодавством, відповідний документ може бути надісланий поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку. При цьому строк доставки поштової кореспонденції не зараховується до строку надання адміністративної послуги.

При цьому, всупереч приписам Закону України «Про адміністративні послуги» та Земельного Кодексу України відповідачем, суб`єктом владних повноважень, заява позивача розглянута з порушенням граничних строків.

За таких підстав, доводи позивача про порушення Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області у ненаданні адміністративної послуги по заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є обґрунтованими.

Відповідач за наслідками розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою має право прийняти одне з рішень, затвердити проект землеустрою чи відмовити у затвердженні проекту землеустрою. Отже суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права, з огляду на обставини справи, є визнання бездіяльності відповідача саме з приводу своєчасного не розгляду заяви позивача. Оскільки адміністративна послуга полягає у розгляду заяви позивача, а відтак своєчасний не розгляд її є протиправною бездіяльністю ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що належним правовим способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльністю ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо своєчасного не розгляду заяви ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою, зареєстровану департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 17.06.2020 року.

Стосовно позовної вимоги про визнання спірного наказу протиправним, суд зазначає наступне.

Зі змісту спірного наказу, суд убачає, що він прийнятий з підстави відсутності підстав для розробки документації із землеустрою. Водночас позивач наполягає на тому, що розробив проект землеустрою за принципом мовчазної згоди.

Як свідчать матеріали справи, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 03.01.2020 року №15-44/13-20-СГ відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивачем розроблено проект землеустрою за принципом мовчазної згоди.

Тобто станом на день розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою відсутнє відповідне рішення належного суб`єкта про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивач наголошує, що проект землеустрою замовлено за принципом «мовчазної згоди», посилаючись при цьому на правову позицію ВС у справах №814/741/16 від 31.01.2018 р. та №803/3703/16 від 14.03.2018 р.

У наведених судових рішеннях предметом спору є визнання протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру щодо відмови видати дозвіл на розробку проекту землеустрою та зобов`язання видати наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.93-98). Проте, суд зауважує, що обставини наведені у зазначених рішеннях відмінні від обставин у даній справі, а тому суд відхиляє такі посилання позивача.

Верховний Суд постановою від 14 березня 2018 року задовольнив касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2016 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року скасував, а в задоволенні позову відмовив повністю зазначивши про право особи за «мовчазної згоди» замовити розроблення проекту землеустрою.

Постанова Верховного Суду вмотивована тим, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Звертаючись до суду з позовом зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає. Натомість, відповідно до частини десятої статті 118 ЗК України рішенням, яке може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів у справі №804/3703/16 (провадження №К/9901/1529/17) дійшов висновку, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку.

Проте Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а адміністративне провадження №К/9901/7504/18 відступив від вказаного висновку Верховного Суду з огляду на таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (надалі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (підпункт в) частини 3 статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами десять та одинадцять статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

При цьому суд зазначає, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Відсутність рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрої дії унеможливлює отримання земельної ділянки.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

За такого правового регулювання суд вважає, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу, а тому може бути предметом судового оскарження.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Крім того, що за такого правового підходу, який висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів у постанові від 14 березня 2018 року у справі №804/3703/16 (провадження №К/9901/1529/17), втрачається сенс у першій стадії земельно-правової процедури щодо звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, тобто позбавляє цю дію її юридичного (правового) значення.

Частина десять статті 118 ЗК України у взаємозв`язку із положеннями Кодексу адміністративного судочинства і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17 сформовано наступну правову позицію: «Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

З огляду на вказане, суд вважає, що при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанції повинні застосовувати останню правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Отже, наявність наказу про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є самостійною підставою/перешкодою для неможливості позитивного вирішення питання про затвердження проекту землеустрою.

Оскільки станом на день винесення спірного наказу відсутнє позитивне рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а відтак наказ винесений відповідачем в межах повноважень, визначених законом.

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності спірного наказу з зв`язку із розробкою проекту землеустрою за «мовчазною згодою» та з цього приводу зауважує, що «принцип мовчазної згоди», визначений статтями 118 та 123 ЗК України, передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнятий відповідачем у межах та у спосіб, визначений законом України, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно пунктом 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №П/800/559/16, вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Позовна вимога про зобов`язання затвердити проект землеустрою є похідною від позовної вимоги щодо скасування спірного рішення.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення, позовна вимога про зобов`язання затвердити проект землеустрою також не підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про встановлення звіту про виконання судового рішення, оскільки дане рішення не є зобов`язального характеру.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частин 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем доказів понесення судових витрат не надано. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відтак розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 9, 90, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, 13-й поверх, м. Одеса, 65107; код в ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо порушення двотижневого строку при розгляді заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 12.06.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук