Справа № 240/10129/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панкеєвої В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
В обґрунтування позову зазначено, що за результатами виїзної документальної планової перевірки позивача контролюючим органом складено акт перевірки № 1065/06-30-14-01/20413052 від 11.09.2018. Не погоджуючись зі змістом акту перевірки, позивач подав заперечення від 24.09.2018 №138 на акт перевірки. Листом від 05.10.2018 №8849/6/06-30-14-01 відповідач повідомив про результати розгляду заперечень, надав уточнені додатки №10, №12, №14 та №14.1, а також вказав про зміну висновків за актом перевірки. На підставі акту перевірки із врахуванням результатів розгляду заперечень відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач вважає неправомірним донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій, оскільки висновки контролюючого органу не узгоджуються з вимогами законодавства, без врахування первинних документів, ґрунтуються на припущеннях осіб, які проводили перевірку, без підтвердження належними доказами, а тому просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 16.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 03.10.2019 №880/06-30-10-02 (а.с.88-94 т.1).
10.08.2020 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні відповідача Головне управління ДФС у Житомирській області замінено на належного - Головне управління ДПС у Житомирській області.
Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 21.09.2020 відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено з матеріалів справи, за результатами документальної планової виїзної перевірки приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростншівгаз" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань дотримання вимог законодавства но єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 но 31.12.2017 контролюючим органом складено акт перевірки № 1065/06-30-14-01/20413052 від 11.09.2018 (а.с.30-61 т.1).
Не погоджуючись зі змістом вказаного акту перевірки, позивач подав письмові заперечення від 24.09.2018 №138 (а.с.62-65 т.1).
Листом від 05.10.2018 №8849/6/06-30-14-01 відповідач частково погодився із зауваженнями, що викладені позивачем у запереченнях на акт перевірки та змінив висновки за актом перевірки (а.с.66-69 т.1).
На підставі акту перевірки, із врахуванням результатів розгляду заперечень, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:
Позивач зазначає, що оскаржував вказані податкові повідомлення-рішення до ДФС України в адміністративному порядку.
Рішенням ДФС України від 28.12.2018 №42073/6/99-99-11-04-01-25 скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін (а.с.70-74 т.1).

Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Підпунктом 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018р. № суд зазначає наступне (а.с.29 т.1).

Вказане податкове повідомлення рішення прийнято відповідачем у зв`язку з встановленням факту завищення позивачем суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком па прибуток у розмірі 176847 грн.

Вказане порушення згідно акту перевірки №1065/06-30-14-01/20413052 від 11.09.2018 полягає у завищенні підприємством від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 176847 грн у зв`язку з неврахування підприємством у складі доходів 2017 року безнадійної кредиторської заборгованості постачальників в сумі 160117 грн (в тому числі ЗАТ "Укргазенерго" - 76084,12 грн, ПП "Теплогазбуд" - 80000 грн) та завищення витрат на 16730 грн при списанні пального на автомобіль, що переданий в оренду.

Позивач посилається на наявність безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 1 096 002,68 грн по комунальному підприємству "Теплосервіс".

Так, згідно ухвали Господарського суду Житомирської області від 25 травня 2017 року по справі № 906/365/17 було порушено провадження у справі про банкрутство комунального підприємства "Теплосервіс", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. У жовтні 2017 року постановою Житомирського господарського суду КП "Теплосервіс" визнано банкрутом (про що є інформація і у інтегрованій картці підприємства).

Пунктом 86.10. статті 86 ПК України встановлено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем протиправно не відображено в акті перевірки наявність в обліку товариства безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 1 096 002,68 грн по комунальному підприємству "Теплосервіс", яка підлягала врахуванню у складі витрат.

Порядок врегулювання безнадійної заборгованості визначається ст.159 ПК України.

Пунктом 159.3. статті 159 ПК України визначено, що безнадійною заборгованістю є заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності. Відтак, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари/послуги залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає з закінчення терміну позовної давності, такі товари/послуги вважаються безоплатно отриманими і платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (частини перша, п`ята статті 261 Кодексу).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (1095 днів).

Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, непогашена кредиторська заборгованість включається платником податків в дохід підприємства з урахуванням двох вимог:

- за наявності факту прострочення такої заборгованості;

- за відсутності вчинених дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку.

Суд звертає увагу, що позивачем на спростування факту наявного порушення по простроченій кредиторській заборгованості не наведено жодного аргументу та не заперечено щодо її наявності.

Єдиним аргументом на користь скасування такого повідомлення-рішення позивачем вказано на наявність дебіторської заборгованості, що мала бути врахована контролюючим органом.

Відповідач в свою чергу вказує, що в ході перевірки для з`ясування термінів виникнення кредиторської заборгованості по ряду контрагентів, на підприємство було направлено запит від 31.08.2018 про отримання документів та пояснень в термін до 12 год. 04.09.2018 (а.с.245-247 т.1).

Листом від 04.09.2020 позивачем направлено контролюючому органу документи, серед яких відсутні докази дати виникнення заборгованості по контрагентам, перелік яких наведено у запиті, та не надано будь-якого документального підтвердження щодо її виникнення (а.с.243-244 т.1).

За результатами аналізу наявної кредиторської заборгованості на початок перевіреного періоду (станом на 01.01.2015). в т.ч. по бух. рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та по бух.рахунку 377 "Розрахунки з різними дебіторами" та стан її погашення протягом перевіреного періоду встановлено, що по ряду контрагентів заборгованість рахувалась як на початок перевіреного так і станом кінець періоду, без будь-якого руху згідно даних обліку підприємства, тобто понад 3-х років.

Тобто, у контролюючого органу не було інформації щодо дати та підстав виникнення такої дебіторської заборгованості.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1. ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на різниці, які виникають відповідно до положень нього розділу.

Так, перевіряючими встановлено, що списання простроченої кредиторської заборгованості по контрагентах відповідно до наказу про облікову політику проводиться підприємством за сплином законодавчо встановленого терміну позовної давності 1095 днів. А заборгованість по вищенаведених контрагентах по бухгалтерському обліку ПАТ "Коростишівгаз" протягом 2015-2017 не списувалась, тобто рахується на підприємстві непогашеною понад 1095 днів.

З огляду на наведене, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн за порушення пункту 85.2. статті 85 ПК України (а.с.28 т.1), слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 44.1. статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3. статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання-з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6. статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

В обґрунтування підстав застосування штрафу відповідачем вказано, що актом перевірки (а.с.1-2 т.2) зафіксовано, що під час перевірки на запити від 31.08.2018, 03.09.2018 та 04.09.2018 не було надано наступні документи:

- договори на поставку газу з сільськими, селищними та міськими радами;

- товарні книги кількісного руху СВГ за період 2015-2017 роки;

- реєстри відпуску СВГ в балони за період 2015-2017 роки;

- договори на придбання газу на аукціонах за період 2015-2017 роки;

- накладні та реєстри реалізації скрапленого газу за 2017 рік;

- журнали оперативного обліку за формою 2 ГС за період 2015-2017 роки;

- подорожні листи та акти списання палива за 2017 рік;

- накази, про встановлення норм витрат палива, на кожен автомобіль, що використовувався підприємством в господарській діяльності за період 2015-2017 роки;

- табеля обліку робочого часу по ОСОБА_1 за липень-серпень 2015 року та березень-квітень 2016 року;

- акти виконаних робіт по наповненню балонів за період з червня 2016 по 2017 рік;

- документи на придбання балонів та/або документи на оренду балонів для реалізації газу населення;

- акти інвентаризації СВГ за формою 7 ГС, помісячно, за період 2015-2017 роки;

- банківські виписки на оплату СВГ населенням за період 2015-2017 роки;

- норми списання скрапленого газу на витрати на власні потреби, згідно довідок;

- нормативно - правові документи, якими підприємство керувалося для встановлення норм витрат скрапленого газу на власні потреби;

- розрахунки списання скрапленого газу на виграти на власні потреби за період 2015-2017 роки;

- місця зберігання залишків СВГ;

- документи, що підтверджують реалізацію газу населенню у 2017 році;

- договори на зберігання скрапленого газу в період 2015-2017 роки;

- акт інвентаризації скрапленого газу станом на 31.12.2017;

- документи, що підтверджують оплату за договорами зберігання скрапленого газу в період 2015-2017 роки;

- табелі обліку робочого часу;

- штатний розклад, діючий на 31.12.2017;

- накази по виплаті грошових коштів ОСОБА_2 (від 15.01.2015 № 1-2, від 04.02.2015 № 2-3, від 04.03.2015 № 3-4, від 03.04.2015 № 4-3, від 19.05.2015 № 5-5, від 03.06.2015 № 6-3);

- бухгалтерські документи щодо підтвердження виплат фізичній особі ОСОБА_3 в сумі 200000 грн, відображених в податковому розрахунк (Форма № 1 ДФ) за перший квартал 2015 року.

На спростування виявлених порушень позивачем обґрунтовано підстави ненадання документів - договорів на поставку газу з сільськими, селищними та міськими радами (договори фізично відсутні на підприємстві, бо вони взагалі не заключаються, це не передбачено Правилами роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів) та товарних книг кількісного руху СВГ за період 2015-2017 роки (ведеться аналоговий за суттю регістр із назвою "Рух скрапленого газу", який надавався для перевірки). Відсутність реєстрів відпуску СВГ в балони за період 2015-2017 спростовується обставинами, що встановлені на аркуші 38 акту перевірки.

Як встановлено судом, дані про наповнення балонів за формою №6 ГС надані до перевірки за період з 09.02.2015 по 13.06.2016, водночас перевірка проводилась в період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Тобто реєстрів за весь період, що перевірявся з 2015 по 2017 рік позивачем перевіряючим надано не було.

Доказів надання до заперечень всіх договорів на придбання газу на аукціонах за період 2015-2017 роки суду не надано.

Позивачем не надано накладні та реєстри реалізації скрапленого газу за 2017 рік. Доводи позивача щодо спростування вказаного факту на сторінці 34 акту визнаються судом безпідставними, оскільки зі змісту Таблиці 3.2.6 до акту перевірки встановлено аналіз даних накладних за період з 09.07.2015 по 31.03.2016. Тобто накладних за 2017 рік перевіряючим надано не було.

Підстави неведення журналів оперативного обліку за формою 2 ГС за період 2015-2017 позивачем не обґрунтовано.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності подорожніх листів та актів списання палива за 2017 рік підтверджені відсутністю відповідності наданих до перевірки документів. За 2017 рік таких документів взагала надано не було.

Позивачем не заперечується факт відсутності наказів по списанню палива, табелів обліку робочого часу, актів виконаних робіт по наповненню балонів за період з червня 2016 по 2017 рік, помісячних актів інвентаризації СВГ за формою 7 ГС та актів інвентаризації скрапленого газу станом на 31.12.2017.

Позивач також посилається на надання документів на придбання балонів та банківських виписок на оплату СВГ та за договорами, однак доказів їх надання до матеріалів справи не надано.

Всі наведені вище факти ненадання документів перевіряючим зафіксовані актом про ненадання документів № 431 від 04.09.2018 та підтверджені даними у акті перевірки №1065/06-30-14-01/20413052 від 11.09.2018, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 №, яким застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 776460 грн, у зв`язку з відсутністю реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом 2 пункту 120-1.2 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1552910 грн (а.с.27 т.1), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.201.2. ст.200 ПК України).

Згідно п.201.5. ст.200 ПК України для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

Відповідно до підпункту 201.10. статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 198.5. ст.198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту189.1. статті189 цьогоКодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7. пункту196.1. статті196 цьогоКодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28. пункту 197.1. статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11. статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9. статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 120-1.1. ст.120-1 ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Системний аналіз статті 201, пункту120-1.1. статті120-1 ПК України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Зі змісту заяви про зміну підстав позову встановлено, що позивач погодився із застосуванням штрафу в розмірі 31696,00 грн, в частині відсутності реєстрації накладних на 115983,00 грн ПДВ.

Обґрунтовуючи підстави скасування податкового рішення щодо застосування решти штрафу позивач вказує на пропуск контролюючим органом строків застосування штрафних санкцій, що передбачені абз.2 п.102.1 ст.102 ПК України.

Згідно з абз.2 п.102.1 ст.102 ПК України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведеної в обґрунтування своєї позиції позивачем норми дозволяє суду зробити висновок, що норма щодо застосування строків підлягає застосуванню до встановлення грошових зобов`язань.

Вказане, в свою чергу не може бути застосовано до відносин щодо застосування штрафу за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування.

Таким чином, судом не встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 №.

З приводу податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1056718 грн (844574 грн - за податковими зобов`язаннями; 211144 грн - за штрафними санкціями) (а.с.26 т.1).

Висновок акту планової документальної перевірки від 11.09.2018 №1065/06-30-14-01/20413052 за результатами розгляду заперечень позивача змінені, та вказано, що приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" занижено податок на додану вартість всього у сумі 845553 грн.

За своєю суттю вказане порушення полягає в тому, що при отриманні коштів від ТОВ "Поліссягаз":

- по спільних протокольних рішеннях за надані послуги по розподілу та транспортуванню природного газу позивачем занижено податкові зобов`язання в розмірі 704378 грн;

- по договорах про надання послуг позивачем занижено податкові зобов`язання в розмірі 145801 грн.

Зі змісту запиту про надання пояснень та документів від 31.08.2018 встановлено, що контролюючий орган звертався до платника податків з метою з`ясування питань щодо визначення ПАТ "Коростишівгаз" податкових зобов`язань по податку на додану вартість та щодо встановлених розбіжностей між даними податкових зобов`язань з зареєстрованими податковими накладними в ЄРПН.

Листом від 04.09.2018 ПАТ "Коростишівгаз" лише вказало, що до бази оподаткування ПДВ ним включено всі суми.

Тобто на спростування встановлених контролюючим органом порушень позивачем не надано жодного доказу.

Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З огляду на наведене, позивачем не спростовано факт заниження зобов`язання в сумі 850179 грн за рахунок включення до бази оподаткування ПДВ не в повному обсязі коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок підприємства.

Факт збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість підприємства також встановлено за рахунок включення позивачем до податкових зобов`язань списані ПММ, що не були використані в господарській діяльності, або за відсутності підтвердження здійснення такої господарської операції.

Так, позивачем в процесі господарської діяльності згідно договорів придбавались ПММ та оприбутковувались па бух.рахунку 203 "Паливо" Д-т рах.203 К-т рах.377; відповідно, підприємством формувався податковий кредит по таких операціях.

В подальшому по мірі використання ПММ в регістрах бухгалтерського обліку проводилось списання пального згідно щомісячних актів на списання.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що у період з 01.07.2015 по 31.03.2016 було безпідставно проведено списання бензину та зрідженого газу на загальну суму 16730 грн.

Згідно договорів оренди транспортних засобів (на які відбулось списання ПММ), такі автомобілі передано в оренду іншим особам.

Водночас, згідно умов укладених договорів, до обов`язків орендаря віднесено понесення витрати, що виникають у зв`язку з комерційною експлуатацією автомобіля, у тому числі витрати па оплату пального, поточного ремонту та заміну шин.

Таким чином, факт оформлення первинних документів позивачем не підтверджує сам факт здійснення господарської операції, тому проведення в регістрах бухгалтерського обліку списання пального на автомобіль, який здано в оренду іншому суб`єкту господарювання, здійснено підприємством безпідставно.

Також, при проведенні списання ПММ на невиробничі цілі та без підтвердження факту списання проведеною господарською операцією платник податку відповідно до законодавчих вимог зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання на суму списаних ПММ.

Контролюючим органом встановлено, що в порушення норм податкового законодавства позивачем занижено податкові зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 4248 грн, у зв`язку з включенням до податкових зобов`язань списані ПММ на невиробничі цілі.

Свідок ОСОБА_4 , яка є головним бухгалтером приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", показала, що контролюючим органом було проведено планову виїзну перевірку позивача, в результаті якої прийнято податкові повідомлення-рішення. Щодо податкового повідомлення-рішення 10.10.2018 № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком па прибуток у розмірі 176847 грн, зазначила, що під час перевірки представникам контролюючого органу надавались всі первинні документи за перевіряємий період з 01.01.2014 по 31.12.2017. В процесі усного спілкування з перевіряючими було встановлено, що у товариства наява прострочена кредиторська та дебіторська заборгованість, однак в акті перевірки була врахована тільки кредиторська заборгованість, яка на думку перевіряючих призвела до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Перевіряючими не була зазначена дебіторська заборгованість по КП "Теплосервіс" в розмірі 1096002,68 грн, яка мала б бути врахована у складі витрат за перевіряємий період. Відповідач порушив вимоги п.86.10. ст.86 ПК України, оскільки в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника. Крім того, під час перевірки, в усній розмові з перевіряючими вона зазначала, що вказана кредиторська заборгованість була самостійно включена підприємством в складі доходів в наступному періоді, а саме на початку 2018 року. Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів, свідок показала, що на стор.38-39 акту перевірки Розділ 3.1.3. Акцизний податок фіксується чималий перелік документів, які не надані були підприємством, а саме договори на поставку газу з сільськими, селищними та міськими радами, однак договори не заключалися, оскільки вони не передбачені Правилами роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводного газу для побутових потреб населення та інших споживачів; товарні книги кількісного руху СВГ за період 2015-2017 роки не надавалися, але були надані аналогічні помісячні рухи скрапленого газу. Висновок щодо ненадання реєстрів відпуску СВГ в балони за період 2015-2017 роки є безпідставним, оскільки на стор.38 акту зазначено, що дані про наповнення балона і його характеристика записуються в журнал оперативного обліку наповнення балонів СВГ за формою № 6ГС, і ці дані надавалися перевіряючим. Також до заперечень на акт перевірки надавалися копії договорів на придбання газу на аукціонах за період 2015-2017 роки. Зазначаючи про ненадання накладних та реєстрів реалізації скрапленого газу за 2017 рік, перевірячі суперечать встановленим обставинам на стор.34 акту про те, що до перевірки за період 2015-2017 роки надані видаткові накладні на реалізацію скрапленого газу з реєстрами реалізації скрапленого газу в балонах населенню. Журнали оперативного обілку за формою 2 ГС за пріод 2015-2017 роки не надавалися, оскільки підприємством вони не ведуться через недоцільність, а ведеться інший облік, який повністю задовільняє підприємство. Факт ненадання подорожні листів та актів списання палива за 2017 рік спростовується стор.35 акту. Окремі накази про встановлення норм витрат палива, на кожен автомобіль, що використовувався підприємством в господарській діяльності за період 2015-2017 роки на підприємстві дійсно не має, оскільки підприємство керується Загальнодержавними нормами витрат палива та паливно-мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які не передбачають видання окремих наказів. Табелі обліку робочого часу по ОСОБА_1 за липень-серпень 2015 року та березень-квітень 2016 року не надавадися у зв`язку з тим, що перевірка цих документів відноситься до повноважень Міністерства праці та соціальної політики, а не податкової. Висновок перевіряючих про ненадання актів виконаних робіт по наповненню балонів за період з червня 2016 по 2017 рік, документів на придбання балонів та/або документи на оренду балонів для реалізації газу населення, норм списання скрапленого газу на витрати на власні потреби, згідно довідок спростовується розділом 3.1.1. акту - Податок на прибуток. Акти інвентаризації СВГ за формою 7 ГС, помісячно, за період 2015-2017 роки не надавалися, оскільки вони оформляються на кінець року, а не помісячно. Річні акти були наданий для перевірки, як і банківські виписки на оплату СВГ населенням за період 2015-2017 роки. Висновок про ненадання документів про місця зберігання залишків СВГ, документів, що підтверджують реалізацію газу населенню у 2017 році, договорів на зберігання скрапленого газу в період 2015-2017 роки спростовується стор.38 акту, де зазначено, що позивач скраплений газ зливає та зберігає у резервуари ємнісного парку ГНП, а доставка скрапленого загу для потреб населення здійснюється спеціальним транспортом типу "клітка", що орендується позивачем. Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом 2 пункту 120-1.2 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1552910 грн, застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 776460 грн свідок показала, що в Додатку 15 до акту відповідач зазначив, що підприємством не було зареєстровано податкові накладні, проте відповідач не звернув уваги на зміни до ст.123 ПК України.

Допитана в якості свідка головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_5 показала, що податкове повідомлення-рішення по ПДВ складається з двох виявлених порушень: 1) прострочена кредиторська заборгованість, що встановлена в ході перевірки не спростована жодним документом, що надані позивачем; 2) безпідставне списання ПММ на авто, що здано в оренду і не використовувалось у господарській діяльності позивачем. Свідок показала, що порушення по ПДВ, на підставі якого винесено два податкових повідомлення-рішення полягає в тому, що між контрагентами ПАТ "Коростишівгаз" та ТОВ "Поліссягаз" було укладено низку договорів щодо: надання бухгалтерських послуг, надання в оренду транспортних засобів, надання в оренду майна, транспортування газу. Так, з аналізу умов наведених договорів та наданих первинних документів встановлено порушення, що відображені в додатку №14 до акту перевірки. Всі наведені зобов`язання не були відображені в звітності по ПДВ та відповідно всі ці суми не було складено податкові накладні. Свідок також показала, що в акті перевірки сума по ПДВ була визначена 872428 грн, однак з урахуванням заперечень до акту перевірки до податкового повідомлення-рішення внесено меншу суму - 845553 грн.

З огляду на наведене, з урахуванням наданих свідком показів, судом не встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість.

Податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2018 № застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 510 грн за порушення порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с.25 т.1).

Так, надані до заперечень документи позивачем спростували наявність порушення, що полягало у заниженні ПДФО.

Однак у висновках до акту перевірки контролюючим органом вказано на наявність помилок, що допущені підприємством при складання Форми №1ДФ за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. Вказано, щодо необхідності подання уточнюючих розрахунків Форми №1 ДФ за відповідні періоди.

Згідно з пунктом 119.2 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості і або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку га/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З огляду на наведене, контролюючим органом правомірно податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2018 № застосовано до позивача штраф у розмірі 510,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2018 № нараховано пеню в сумі 128,29 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (а.с.24 т.1).

Так, з урахуванням п.102.1 ст.102 ПК України за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки контролюючий орган змінив свої висновки в частині незастосування до позивача грошових зобов`язань по ПДФО та військовому збору.

Позивач в свою чергу в обґрунтування підстав скасування податкового повідомлення-рішення по нарахуванню пені вказав, що така пеня нарахована за неіснуючим зобов`язанням.

Слід зазначити, що контролюючим органом встановлено факт порушення позивачем визначення бази оподаткування при нарахуванні доходів найманому працівнику у вигляді винагороди за цивільно-правовим договором.

Зокрема, контролюючим органом встановлено, що згідно даних Форми № 1 ДФ в 2015 році ОСОБА_2 (працівнику, що виконував роботу за завданнями роботодавця та посадовою інструкцією згідно трудового договору №1 від 20.08.2013) всього нараховано та виплачено доходу у вигляді додаткового блага в сумі 8 026,76 грн.

Грошові кошти у вигляді додаткового блага працівнику виплачувались готівкою з каси підприємства згідно видаткових касових ордерів.

Контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_2 дохід у вигляді додаткового блага виплачено без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

На запит контролюючого органу позивачем не надано доказів на спростування обставин ненарахування ПДФО за дохід у вигляді додаткового блага, у зв`язку з чим відповідачем було нараховано пеню в сумі 128,29 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували підстави скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.10.2018.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що відповідачем спростовано доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2018 №, №, №, №, №, №, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

У задоволені позову приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (вул.Київська,55, м.Коростишів, Житомирська обл., 12501, ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва