Справа № 128/2498/20
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2498/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти №4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Конопацького Віталія Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора батальйону № 1 роти №4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Конопацького Віталія Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2020 року, вона отримала постанову інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Конопацького Віталія Олеговича від 28 серпня 2020 року ЕАМ № 3047337 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідно до вказаної постанови 28 серпня 2020 року о 12 год. 33 хв. у м. Вінниці по вул. Привокзальна, 1, здійснив зупинку в місці де суттєво перешкоджав руху інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.10.Д.ПДР - порушення стоянки, у місцях, де ТЗ, що стоїть, зробить неможливим рух ін. ТЗ або пішоходам. Вважає, що її безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, а вказана постанова є незаконною та протиправною, з огляду на наступне. У ході з`ясування обставин прийняття вказаної постанови, чоловік позивача - ОСОБА_2 , повідомив, що 28 серпня 2020 року він керував належним подружжю автомобілем «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 та здійснив зупинку транспортного засобу неподалік залізничного вокзалу у м. Вінниці, з метою висадки пасажирів. До нього звернувся інспектор Управління патрульної поліції та повідомив, що ним здійснено зупинку з порушенням правил дорожнього руху. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 при собі не мав посвідчення водія, інспектор 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержант поліції Конопацький В.О. прийняв рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення на особу, яка зазначена власником транспортного засобу - ОСОБА_1 . Суб`єктом адміністративної відповідальності за правопорушення, що передбачено ст. 122 КУпАП є відповідно особа - водій, що здійснив порушення правил дорожнього руху. Враховуючи те, що позивачка, не була водієм автомобіля «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 28 серпня 2020 року, не керувала ним та не здійснювала зупинку транспортного засобу з порушенням правил дорожнього руху, вона не є суб`єктом адміністративного правопорушення. Крім того, як видно зі змісту постанови від 28 серпня 2020 року ЕАМ № 3047337 водій здійснив зупинку в місці де суттєво перешкоджав руху інших т/з, чим порушив п. 15.10.Д. Правил дорожнього руху. Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Як зазначалося, водій ОСОБА_2 здійснив зупинку транспортного засобу з метою висадки пасажирів. З описової частини постанови видно, що підставою для притягнення до відповідальності є порушення правил зупинки. З мотивувальної частини постанови вбачається, що водієм порушено правила стоянки. Тобто, зі змісту постанови неможливо встановити, за яке порушення Правил дорожнього руху до відповідальності притягається особа, як уже зазначалося, яка не керувала транспортним засобом. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята з грубим порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивачка ОСОБА_1 , не була присутня під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, копія постанови не була їй вручена після її прийняття. З поштового конверту, в якому постанова направлена ОСОБА_1 видно, що датою відправлення є 02 вересня 2020 року. Враховуючи те, що копію вказаної постанови позивачка отримала 05 вересня 2020 року, позивачка звертається до суду з клопотання про поновлення строку звернення до суду.

За наведених обставин, позивачка звертається до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову ЕАМ № 3047337 по справі про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2020 року, винесену інспектора батальйону № 1 роти №4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядового поліції Конопацького В.О. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510, 00 гривень та просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч. 3 ст. 122 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Відповідач -інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції Химич Д.В.до судового засідання не з`явився, однак у відзиві зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в позові, врахувавши відзив на позовну заяву позивачки, поданий через канцелярію суду 23.09.2020 року.

Так, згідно наданого відзиву, відповідач зазначив, що під час патрулювання 28.08.2020 року о 12 год. 33 хв. по вул. Привокзальна, 1 в м. Вінниця поліцейським роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Конопацьким В.О. було виявлено автомобіль «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 , який було припарковано у такий спосіб, що суттєво перешкоджало руху інших транспортних засобів, чим було порушено п. 15.10 д) ПДР України. Встановивши всі обставини правопорушення, встановивши власника транспортного засобу, яким виявилась гр. ОСОБА_1 , керуючись ст. ст. 14-2, 33 та 284 КУпАП поліцейським було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 3047337 за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до пункту 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до пункту 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Відповідно до пункту 15.10 д) ПДР України стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. Згідно із ст 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за порушення правил зупинки, стоянки, маркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі, транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1 ст. 44, ст. 89, ч.2 ст. 106-1, 4.1,2,3,4,6 ст. 109, ст. 110, ч.3ст.114, ч.1 ст. 115, ст. 116-2, ч.2 ст. 117, ч. 1,2 ст. 119, ч. 1,2,3,5,6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1,2,3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126, ч. 1,2,3 ст. 127, ст. 128-129, ст. 132-1, ч.1,2,5 ст. 133, 4.3,6,8,9,10,11 ст. 133-1, ч. 2 ст. 135, ст. 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), ст. 137, ч. 1,2,3 ст. 140, ст. 148, 151, ст. 161, 164-4, 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст. 176,177, ч. 1,2 ст. 178, ст. 180, 181-1, ч. 1 ст. 182, ст. ст. 183, 184, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП зазначено вище) та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Тобто по даній категорії справ протокол не складається взагалі.

Також, Конституційний Суд України у п. 2.3 мотивувальної частини рішення від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що у ч. ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. За змістом пунктів 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч. 3 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, за результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Отже, згідно глави 19 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. В свою чергу, відповідач є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ. Таким чином, відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015). Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичну фото-та відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Згідно ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими що використовуються особами, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі, а також, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм в стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху. Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами. Відповідно до ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи) та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, телефонах), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі. Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення. Також, в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зазначено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у тому випадку, якщо воно зафіксоване у встановленому законом порядку. Даний випадок зафіксовано на боді - камеру інспектора та додано до матеріалів справи. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі володіти чи керувати автомобілем, знав що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалось, що володіння та користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, інспектором, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав у відповідача для умисного спотворення обставин події не було. Таким чином, розглядаючи дану справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною, обгрунтованою законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Також відповідачем до відзиву надано CD диск із записами процесу спілкування з позивачем та розгляду ним справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідача, оглянувши компакт диск з відеофіксацією правопорушення прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАМ № 3047337 від 28.07.2020 року, винесеної інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Конопацьким В.О., ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: 28 серпня 2020 року о 12 год. 33 хв. у м. Вінниці по вул. Привокзальна, 1, здійснив зупинку в місці де суттєво перешкоджав руху інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.10.Д.ПДР - порушення стоянки, у місцях, де ТЗ, що стоїть, зробить неможливим рух ін. ТЗ або пішоходам(а.с. 10), за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн. 00 коп.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 258 КУпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення саме правопорушення, особою, яка його допустила, або яка є суб`єктом адміністративної відповідальності за вчинення певного адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у порядку ч. 2 ст.77КАС України надав до суду відзив на позовну заяву позивачки, а також на підтвердження своєї позиції відеодиск із записами процесу спілкування з позивачем та розгляду ним справи.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесення ним постанови серії ЕАМ № 3047337 від 28.08.2020 року в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, саме відносно позивачки, яка транспортним засобом «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 безпосередньо 28 серпня 2020 року, не керувала та не здійснювала зупинку транспортного засобу з порушенням правил дорожнього руху, а тому не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення.

Даний довід позивачки відповідачем не спростовано, доказ, який би свідчив про вчинення позивачкою зазначеного адміністративного правопорушення суду не поданий, тому суд вважає, що в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі ч. 5 ст. 288 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду , встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки позивачка станом на час звернення до суду з даним позовом оскаржувала постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3047337 від 28.08.2020 року, а 07.09.2020 року лише отримала постанову, та вчасно не змогла подати позовну заяву до суду, в 10-ти денний строк, то строк звернення до суду з даною позовною заявою визначений КАС України та КУпАП не пропущено, то клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом підлягає поновленню.

Окрім цього, вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі Балацький проти України, неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного буде остаточно вирішено.

Відповідно пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому з урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права суд вважає, що навіть якби позивач пропустив строк звернення встановлений ст. 289 КУпАП, це не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи, у даних спірних вимогах. На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об`єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

Керуючись ст.ст.244-246, 286 КАС України, ст. ст. 287, 288, 289 КУпАП, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовом до інспектора батальйону № 1 роти №4 Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Конопацького Віталія Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3047337 по справі про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2020 року, винесену інспектором роти № 4 батальйону Управління Патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Конопацького Віталія Олеговича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510, 00 гривень.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення сторонам та їх представникам копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ганкіна