Справа № 420/7236/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7236/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , в зарахуванні до страхового стажу та, в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11,06.1988 по 11.10.1989 роки, а також періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9» ім. О.І. Мінакова з 01.08.1997 по 29.02.2020 роки;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі період моєї роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11.06.1986 по 11.10.1989 роки, а також період роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9» ім. О.І. Мінакова з 01.08.1997 по 29.02.2020 роки;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з дати призначення пенсі;

В обґрунтування позовних вимог позивачем, зокрема, зазначено, що з 08.03.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, яку обчислено виходячи із страхового стажу 50 років 3 місяці. В той же час, відповідач зазначає, що відповідачем, протиправно, до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікар анестезіолога-реаніматолога, як це передбачено статтею 60 Закону України «Прі пенсійне забезпечення». В зв`язку з чим, позивач 30.06.2020 року за відповідними роз`ясненнями звернувся до відповідача і просив зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога. Проте, отримав лист-відповідь від 14.07.2020 року № 5861-5703/Н-02/8-1500/20 яким відмовлено у задоволенні його вимог.

Ухвалою від 10.08.2020 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

28.08.2020р. (вх.№33935/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До того ж період перебування осіб, які працюють у згаданих закладах, у частково оплачуваній відпустці у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку та додатковій відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею шести років зараховується до стажу роботи в одинарному розмірі. Оскільки згідно записів у трудовій книжці неможливо відстежити вказані види відпусток, зарахування періоду роботи у подвійному розмірі здійснюється при наявності уточнюючої довідки відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Відповідач вказує, що ОСОБА_1 до стажу роботи зараховано в подвійному розмірі період роботи з 18.10.1989 по 31.07.1997 р. на посаді лікаря - анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії Міської клінічної лікарні № 2, на підставі довідки № 21 від 11.03.2020, виданої багатопрофільним медичним центром ОНАедУ. При цьому, відповідач зазначає, що в трудовій книжці позивача за період роботи з 11.06.1988 по 11.10.1989 роки в Кілійській баготопрофільній лікарні, а також у довідці від 21.11.2019 № 1108 не зазначено назву відділення, у зв`язку з чим, на думку відповідача, неможливо з`ясувати чи відноситься структурний підрозділ, де працював ОСОБА_1 до перелічених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, період вказаний період роботи зараховано до стажу позивача в одинарному розмірі. У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером з 08.03.2020 року та йому призначена пенсія за віком, яку обчислено виходячи із страхового стажу 50 років 3 місяці. (а.с. 28).

30.06.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з зверненням, в якому просив зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №5861-5703/Н-02/8-1500/20 від 14.07.2020р. повідомлено позивача, що при призначенні пенсії до страхового стажу у подвійному розмірі не враховано частину періодів роботи, а саме:

- період з 11.06.1988р. по 11.10.1989р. оскільки позивач працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній районній лікарні без зазначеного конкретного відділення;

- періоду з 01.08.1997р. по 31.12.2003р. в анестезіологічному відділенні на посаді лікаря-анестезіолога, у зв`язку з ненаданням уточнюючої довідки, з зазначенням, що в складі лікарні окремо реанімаційного відділення не існувало.

Вважаючи такі дії позивача протиправними позивач звернувся до суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини виникли з підстав призначення позивачу пенсії як працівнику закладу охорони здоров`я з урахуванням обчислення страхового стажу на підставі ст.60 Закону № 1788-XII в подвійному розмірі.

Статтею 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом. Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону України.

Згідно з ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Зміст вказаної норми свідчить про те, що подвоєння стажу роботи здійснюється виходячи із специфіки місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав. Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги. До таких віднесена робота в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Таким чином, Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України №1788-XII щодо обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час.

Статтею 48 КЗпПУ визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Вичерпний перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком визначено пунктом 2.1 Порядку. Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній для призначення пенсії за віком надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №37.

Відповідач не заперечував правильність наявних записів про трудову діяльність позивача у наданій ним для призначення пенсії трудовій книжки.

Матеріалами справи, а саме трудовою книжкою від 30.10.1980 року серія НОМЕР_2 , підтверджено, що ОСОБА_1 :

з 11.06.1988р. по 11.10.1989р. працював у Кілійській центральній рай лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога районної лікарні (записи № 08, 09) (а.с. 35);

з 01.08.1997р. по 29.02.2020р. працював у анестезіологічному відділенні КУ «Міська клінічна лікарня № 9» ім. О.І. Мінакова на посаді лікаря-анестезіолога, з урахуванням реорганізацій підприємства (записи № 11-15) (а.с. 36-37).

Крім записів у трудовій книжці періоди роботи позивача на зазначених посадах підтверджується довідками від 21.11.2019 року № 1108 (а.с. 38) та від 18.05.2020 року № 667 (а.с. 39), №21 від 11.03.2020р. (а.с. 43).

Наказом Міністерства охорони здоров`я «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» №303 від 08.10.1997 анестезіологічна служба була реорганізована. У складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я були створені такі відділення (групи, палати): відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії; анестезіологічна група; відділення інтенсивної терапії загального профілю; відділення анестезіології з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії; вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Судом встановлено, що в період з 11.06.1988р. по 11.10.1989р. та з 01.08.1997р. по 29.02.2020р. позивач працював лікарем анестезіологом-реаніматологом та лікарем анестезіологом у відповідних відділеннях, що підпадає під дію статті 60 Закону №1788-XII, незважаючи на зміну назв.

Крім того, суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що під час роботи в лікарні, ОСОБА_1 відповідно до посадових обов`язків створює оптимальні умови для підготовки та проведення анестезії при спеціальних діагностичних і лікувальних процедурах і хірургічних втручаннях, проведення комплексів заходів щодо реанімації і інтенсивної терапії хворих з розладами життєво важливих функцій до стабілізації стану. В свою чергу, статтею 60 передбачено, що зокрема робота реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, суд дійшов висновку, що період роботи позивача 11.06.1988р. по 11.10.1989р. та з 01.08.1997р. по 29.02.2020р. згідно з ст. 60 Закону №1788-XII підлягає зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з дати призначення пенсі суд зазначає наступне.

Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 26.05.2020 визначено: коефіцієнт стажу - 0,50250, розмір пенсії за віком - 5 178, 92, доплата за понаднормовий стаж (15 років) - 245,70, одноразова грошова допомога ст. 55 пп. «е»-«ж» - 54246,20 (а.с. 27).

Згідно з п. 7№ Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений Постановою КМУ від 23 листопада 2011 р №1191 (далі - Порядок №1191) закріплює, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. Призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України №1058-IV, станом на день її призначення.

Водночас, з урахуванням подвійного обчислення визначених вище судом періодів роботи, розмір пенсії позивача зміниться, відповідно підлягає перерахунку одноразова грошова допомога.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

В свою чергу, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) щодо відмови ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в зарахуванні до страхового стажу та, в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періоду моєї роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11,06.1988 по 11.10.1989 роки, а також періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9» ім. О.І. Мінакова з 01.08.1997 по 29.02.2020 роки;

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) зарахувати ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі період моєї роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11.06.1986 по 11.10.1989 роки, а також період роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9» ім. О.І. Мінакова з 01.08.1997 по 29.02.2020 роки.

В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.