Справа № 440/2526/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 р. Справа № 440/2526/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 24.06.20 року по справі № 440/2526/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування пункту рішення,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 38 протоколу №37 від 22.03.2019 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, як інваліду ІІ групи з 05.12.2018, інвалідність якого настала внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми, та вжити заходів до її виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставність відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" з огляду на зміну групи інвалідності. На переконання позивача, положення абзацу другого частини четвертої зазначеної статті можуть застосовуватись виключно за умови, коли як первісне визначення особі групи інвалідності, так і зміна групи інвалідності мали місце після 01.01.2017.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 у задовленні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинм справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права та одноразову грошову допомогу законодавством не було передбачено, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.08.2015 вих.№4/6934 старший солдат ОСОБА_1 у період з 25.08.2014 по 30.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення АТО в Донецькій та Луганській областях.

Довідкою Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.11.2015 вих.№18/3416 підтверджено, що солдат ОСОБА_1 27.08.2014 в ході виконання поставлених завдань під час здійснення маршруту в зоні проведення АТО одержав мінно-вибухову травму ЗЧМТ, струс головного мозку поблизу населеного пункту Комсомольське Донецької області в результаті неодноразового обстрілу військової колони артилерійським вогнем з боку незаконних збройних формувань внаслідок ведення бойових дій.

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 15.01.2016 №16 отримані ОСОБА_1 травми визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини.

28.12.2015 Полтавською обласною МСЕК №2 ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 09.12.2015 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0188239 (а.с. 9). На цій підставі позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 206700,00 грн.

20.01.2017 Полтавською обласною МСЕК ОСОБА_1 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 22.12.2016 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0563061 (а.с. 34).

У подальшому, 05.12.2018 Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 05.12.2018 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0029798 (а.с. 11).

На цій підставі, позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності з урахуванням раніше проведеної виплати.

Листом від 20.12.2018 вих.№12/3123 заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 22.03.2019 №37 (пункт 38), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги солдату ОСОБА_1 , оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Листом від 22.04.2019 вих.№12/1045 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Законом України від 04.07.2012 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набув чинності з 01.01.2014, статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено у новій редакції, відповідно до підпункту 4 пункту 2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі становлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

В силу частини четвертої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону №5040-VI, чинної з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII частину четверту статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Відповідні зміни набули чинності з 01.01.2017.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом третім пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 8 цього Порядку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Спір у цій справі виник з приводу наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних відносин положень абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 8 Порядку №975 в частині обмеження права на доплату одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності понад дворічний термін.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу з 09.12.2015 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 05.12.2018 за результатами чергового (третього) медичного огляду встановлено ІІ групу інвалідності.

Тобто, черговий медичний огляд ОСОБА_1 із визначенням групи інвалідності проведений понад дворічний термін після встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності вперше.

Верховний Суд у постановах від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, від 24.12.2019 у справі №826/11299/18, від 21.01.2020 у справі №280/405/19, від 20.02.2020 у справі №806/714/18 та від 04.03.2020 у справі №240/5765/18 зазначив, що обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01.01.2014.

Обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (абзаци перший та другий) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

З дня первинного встановлення інвалідності (09.12.2015) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (05.12.2018) минуло понад два роки. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі доплати між фактично виплаченою допомогою по ІІІ групі інвалідності та розміром допомоги по ІІ групі інвалідності на день її визначення.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом наразі сформовано сталу позицію щодо застосування положень пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, що викладена в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, у якій суд зазначив, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 (а не після 01.01.2017, як про це стверджує позивач у даній справі).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі №240/5765/18 застосував правову позицію, викладені у постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, зазначивши, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII щодо обмеження права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком застосовується з 01.01.2014.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.04.2020 по справі № 640/1596/19, оскільки в даному випадку, предмет спору у вказаній справі не відповідає предмету спору у даній справі, зокрема, у наведеному рішенні позивачу змінено ступінь втрати працездатності (25 % втрати) без встановлення інвалідності на ІІІ групу інвалідності первинно, тоді як у справі, що розглядається, предметом спору є виплата одноразової грошової допомоги після повторного огляду та встановдення вищої групи інвалідності понад дворічний термін (з ІІІ на ІІ групу).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б невідповідність спірного рішення фактичним обставинам справи та безпідставне порушення з урахуванням цього його прав і законних інтересів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про правомірність відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-3 Закону №2011-XII.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 440/2526/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова