Справа № 500/1849/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1849/20

28 вересня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Куриляк М.Г.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самуляка М.Ю.

представника відповідача Головного управління ДПС у Тернопільській області Чайківської М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень форми "Ф" від 09.01.2020 №0124710/1-5404-1915 і №0381120/1-5404-915, №0-1915 від 04.05.2020, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, 2017 рік і 2019 рік в розмірах 14147,48 грн., 11143,74 грн. і 31706,45 грн. відповідно та податкової вимоги форми "Ф" від 31.03.2020 №25019-54 про сплату податкового боргу в розмірі 25291,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець та є власником 1/1 частки виробничо - торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 759.8 кв.м.

Основу зазначеного об`єкта нерухомого майна становлять виробничі приміщення (розкрійний відділ, майстерня, відділення прасування, склад готової продукції тощо), що в сукупності із адміністративними й допоміжними приміщеннями, становлять єдиний комплекс, призначений для здійснення виробничо - господарської діяльності - швейного виробництва.

Позивач здійснює серійне виробництво одягу під знаком для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", власником якого він є на підставі свідоцтва на знак для товарів та послуг, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від 25.06.2011, а відтак використовує об`єкти нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (діяльність з виробництва одягу).

Позивач вважає податкові повідомлення рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік №0381120/1-5404-915 від 09.01.2020 на суму 11143,74 грн. за 2018 рік №0124710/1-5404-1915 від 09.01.2020 на суму 14147,48 грн., за 2019 рік №0-1915 від 04.05.2020 на суму 31706,45 грн. незаконними та такими, що підлягають скасуванню,

Крім того, відповідачем вже нараховувався податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежиле приміщення загальною площею 759,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 за 2016 рік та було винесено податкове повідомлення-рішення, яке в судовому порядку визнано протиправним та скасовано, а саме рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2018, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 та постановою Верховного суду від 21.02.2020. (справа №819/2191/17)

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 25.08.2020.

17.08.2020 від Головного управління ДПС у Тернопільській області до суду поступив відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.08.2020 представником позивача через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив.

25.08.2020 в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 28.09.2020 за клопотанням представника відповідача.

28.09.2020 в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з мотивів, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали та дослідивши подані докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 09.02.2011 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В04 №037329.

Основними видами діяльності позивача є: код КВЕД 14.19 виробництво іншого одягу й аксесуарів; код КВЕД 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчить витяг з реєстру платників єдиного податку.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач є власником 1/1 частки виробничо - торгових приміщень в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 759.8 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , видане 01.02.2013 державним реєстратором Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Яцишин O.P.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.03.2003 позивач придбав у відкритого акціонерного товариства "Сервіс Тернопілля" цегляну будівлю адмінбудинку, що зазначена на генплані під літерою "А" і знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , нежитловою площею 754,0 кв.м. та провів перепланування викуплених приміщень адмінбудинку під виробництво та реалізацію швейних виробів з влаштуванням шатрового даху.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради "Про затвердження акта державної приймальної комісії" від 31.03.2006 №503 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію реконструкції викуплених приміщень під адміністративно-виробничі приміщення з підприємством торгівлі та влаштуванням шатрового даху загальною площею 759.8 кв.м.

До складу об`єкта нерухомого майна (виробничо-торгових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 759.8 кв.м.) входять згідно опису: І вхід в підвал площею 7,6 кв.м., II підвал площею 97,5 кв.м, III сходова клітка площею 15,5 кв.м., IV підвал площею 83,1 кв.м.; 1-1-1 вхідний тамбур площею 2,9 кв.м., 1-1-2 коридор площею 9,4 кв.м., 1-1-3 зал-виставка продаж площею 46,8 кв.м., 1-1-4 кабінет площею 17,8 кв.м., 1-1-5 коридор площею 2 кв.м., 1-1-6 коридор площею 18,7 кв.м., 1-1-7 паливна площею 14,7 кв.м., 1-1-8 склад площею 28,8 кв.м., 1-1-9 туалет площею 1,9 кв.м., 1-1-10 туалет площею 1,8 кв.м., 1-1-11 розкрійний відділ площею 25,3 кв.м., 1-1-V сходова клітка площею 15,3 кв.м.; 2-2-1 коридор площею 3,4 кв.м., 2-2-2 майстерня площею 10,2 кв.м., 2-2-3 цех площею 66,2 кв.м., 2-2-4 коридор площею 18,7 кв.м., 2-2-5 кабінет площею 12,7 кв.м., 2-2-6 кімната персоналу площею 11,7 кв.м., 2-2-7 душова площею 4,5 кв.м., 2-1-8 кладова площею 2 кв.м., 2-2-9 санвузол площею 4,3 кв.м., 2-2-10 умивальня площею 4,4 кв.м., 2-2-11 відділення прасування площею 32,2 кв.м., 2-2-VI сходова клітка площею 15,4 кв.м.; 3-3-1 коридор площею 25,3 кв.м., 3-3-2 кабінет площею 14,7 кв.м., 3-3-3 кабінет площею 30 кв.м., 3-3-4 кабінет площею 34,1 кв.м., 3-3-5 кімната відпочинку пл. 18,3 кв.м., 3-2-6 туалет площею 1,9 кв.м., 3-3-7 коридор площею. 2,5 кв.м., 3-3-8 ванна площею 4,4 кв.м., 3-3-9 кладова площею 2,5 кв.м., 3-3-10 кабінет площею 35,9 кв.м., 3-3-VII сходова клітка площею 15,4 кв.м.

31.03.2020 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу №25019-54 про сплату податкового боргу в розмірі 25291,22 грн.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 15.05.2020 Головне управління ДПС у Тернопільській області повідомило, що відповідно до інформаційних баз даних Головного управління ДПС в Тернопільській області у власності громадянина ОСОБА_1 перебуває нежиле приміщення загальною площею 759,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього, податковим органом сформовано податкові повідомлення рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік №0124710/1-5404-1915 від 09.01.2020 на суму 14147,48 грн., та за 2017 рік №0381120/1-5404-915 від 09.01.2020 на суму 11143,74 грн.

04.05.2020 Головним управління ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1915 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 31706,45 грн., яке отримане позивачем 26.06.2020.

25.05.2020 позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України в якій просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0124710/1-5404-1915 від 09.01.2020, податкове повідомлення-рішення №0381120/1-5404-915 від 09.01.2020 та податкову вимогу від 31.03.2020 №25019-54.

Державною податковою службою України 15.06.2020 прийнято рішення №2527/5/99-00-06-02-04-09 про залишення скарги без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення рішення від 09.01.2020 №0124710/1-5404-1915 на суму 14147,48 грн., №0381120/1-5404-915 на суму 11143,74 грн., №0-1915 від 04.05.2020 на суму 31706,45 грн. та податкову вимогу №25019-54 від 31.03.2020. протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 4.3 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно із пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 10 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

У даній справі спірним є питання можливості застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України щодо об`єктів нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності.

Відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Згідно пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Відтак, з метою правильного застосування норм підпункту 266.2.2 Податкового кодексу України при визначені будівель промисловості в розрізі об`єкта оподаткування необхідно керуватись вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Підпунктом 2 пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису щодо об`єкта нерухомого майна, зокрема: тип об`єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об`єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю).

Крім того, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 у справі №819/2191/17 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" №55683-13 від 19.06.2017 та податкової вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" №12608-17 від 16.11.2017 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" №55683-13 від 19.06.2017 про визначення податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, код платежу 18010200, за 2016 рік на суму 35470,04 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області форми "Ф" №12608-17 від 16.11.2017 на суму 35470,04 грн. податкового боргу ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі №819/2191/17 без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2020 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2018 року без змін.

Верховним судом у справі №819/2191/17 зазначено, що належні позивачу на праві власності виробничо - торгові приміщення за всіма своїми об`єктивними будівельно-технічними характеристиками є промисловою будівлею. Основу зазначеного об`єкта нерухомого майна становлять виробничі приміщення (розкрійний відділ, майстерня, відділення прасування, склад готової продукції тощо), що в сукупності із адміністративними й допоміжними приміщеннями, становлять єдиний комплекс, призначений для здійснення виробничо - господарської діяльності - швейного виробництва.

Суд стверджує, що вказані обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини в силу норм частини четвертої статті 78 КАС України.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що діяльність позивача відноситься до діяльності промислових підприємств, спрямована на виробництво товарів і послуг, тому належні позивачу виробничо-торгові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 759.8 кв.м, як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, відносяться в розумінні підпункту 266.2.2 "є" пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до "будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств".

Відповідно, належні позивачу виробничо-торгові приміщення згідно з підпунктом 266.2.2 "є" пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства.

Відтак протиправність нарахування позивачу відповідно до статті 266 Податкового кодексу України податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, має наслідком скасування прийнятих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області податкових повідомлень-рішень від 09.01.2020 №0124710/1-5404-1915 на суму 14147,48 грн., №0381120/1-5404-915 на суму 11143,74 грн. і №0-1915 від 04.05.2020 на суму 31706,45 грн. та податкової вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області №25019-54 від 31.03.2020.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його рішень.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення, судові витрати зі сплати судового збору належить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 09.01.2020 №0124710/1-5404-1915 на суму 14147,48 грн., №0381120/1-5404-915 на суму 11143,74 грн. і №0-1915 від 04.05.2020 на суму 31706,45 грн., податкову вимогу №25019-54 від 31.03.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.07.2020, судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.07.2020, судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.07.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003

Головуючий суддя Мартиць О.І.