Справа № 420/6583/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6583/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №0-1553 від 24 березня 2020 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №0-1553 від 18 червня 2019 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №01532 від 21 червня 2018 року;

визнання протиправною та скасування податкової вимоги ГУ ДПС в Одеській області №186151-50 від 16 жовтня 2019 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки, є неузгодженими податковими зобов`язаннями, оскільки позивач їх не отримувала, а відповідач не довів належними та допустимими доказами направлення оскаржуваних рішень у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

ОСОБА_1 наголошує, що Головним управлінням ДПС в Одеській області було порушено строки направлення податкових повідомлень-рішень, а відтак, вони є протиправними та підлягають скасуванню.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№35403/20 від 07.09.2020р. на позовну заяву (а.с.96-107).

Відзив обґрунтований наступним.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у приватній власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення під реєстраційним номером майна 1, за адресою; АДРЕСА_1 , загальна площа 1866 кв. м.

Відповідно до вимог Податкового Кодексу України, посадовими особами контролюючого органу було сформовано в автоматичному режимі оскаржувані позивачем податкові повідомлення рішення, які були надіслані платнику податків рекомендованими листами.

Враховуючи несплату ОСОБА_1 суми нарахованих грошових зобов`язань, контролюючим органом була винесена податкова вимога.

З огляду на приписи законодавства, винесені Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.

У відповіді на відзив (вх.№37587/20 від 18.09.2020 року) ОСОБА_1 зазначає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області не наведено переконливих доводів на підтвердження належного факту направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги на зареєстровану адресу проживання позивача.

Отже, на думку ОСОБА_1 , відсутні законодавчі вважати грошові зобов`язання узгодженими, а їх несвоєчасну сплату - податковим боргом, для погашення якого необхідно складати та направляти податкову вимогу.

Станом на 08 жовтня 2020 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 24 вересня 2013 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту позивача (а.с.60-62).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: готель, магазин та спортивний центр загальною площею 1866 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно з індексним номером №51172328 від 29.12.2015 року (а.с.6) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №221649544 від 27.08.2020 року (а.с.101-103).

21.06.2018 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №01532, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, у розмірі 59712,00 гривень (а.с.84).

Податкове повідомлення-рішення №01532 від 21.06.2018 року, було направлено контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача: АДРЕСА_1 . Однак, поштове відправлення повернулось до Головного управління ДПС в Одеській області із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.85).

18.06.2019 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1553, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, у розмірі 69471,18 гривень (а.с.41).

Податкове повідомлення-рішення №0-1553 від 18.06.2019 року, було направлено контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача: АДРЕСА_1 . Однак, поштове відправлення повернулось до Головного управління ДПС в Одеській області із відміткою «за закінченням терміну зберігання та неявкою адресата» (а.с.42).

24.03.2020 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1553, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, у розмірі 77868,18 гривень (а.с.40).

Податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1553 від 24.03.2020 року, було направлено контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача: АДРЕСА_1 та було отримано 08.05.2020 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.40).

У зв`язку з несплатою позивачем суми узгодженого податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні №01532 від 21.06.2018 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано податкову вимогу форми «Ф» №186151-50 від 16.10.2019 року на загальну суму 59712,00 гривень (а.с.86) та 13.02.2020 року, прийнято рішення про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу №24/11/15-32-50-08-08 (а.с.87).

Податкова вимога форми «Ф» №186151-50 від 16.10.2019 року та рішення про опис майна у податкову заставу №24/11/15-32-50-08-08 від 13.02.2020 року, були направлені контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача: АДРЕСА_1 та були отримані 08.05.2020 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.89).

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення та сформовану податкову вимогу протиправними, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 Податкового кодексу, платниками податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу).

Згідно з положеннями пп.266.3.2 п.266.3 ст. 266 Податкового кодексу, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст. 266 Податкового кодексу).

Відповідно до пп.266.7.1 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп.266.6.1. п.266.1.ст.266 Податкового кодексу, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням Одеської міської ради №6258-VI від 21.01.2015 року «Про встановлення податку на майно у частині податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» (зі змінами, згідно з рішеннями Одеської міської ради №1601-VII від 08.02.2017 року та №4193-VII від 30.01.2019 року), встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. При цьому, протягом 2017-2019 років, ставка податку залишалась незмінною та становила 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня (звітного (податкового) періоду, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нежитлової нерухомості - готель, магазин та спортивний центр, загальною площею 1866 кв.м.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року, становив 3200,00 гривень.

Отже, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленого станом на 2017 рік, розмір податку на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1866 кв.м., за 2017 рік складає 59712,00 гривень (1% х 3200,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року) х 1866 (загальна площа об`єкту, кв.м.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 59712,00 гривень, визначена податковим повідомленням - рішенням №01532 від 21 червня 2018 року, є правомірною.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VIII від 07.12.2017 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року становив 3723,00 гривень.

Отже, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленого станом на 2018 рік, розмір податку на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1866 кв.м., за 2018 рік складає 69471,18 гривень (1% х 3723,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року) х 1866 (загальна площа об`єкту, кв.м.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 69471,18 гривень, визначена податковим повідомленням - рішенням №0-1553 від 18 червня 2019 року, є правомірною.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23.11.2018 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 року становив 4173,00 гривень.

Отже, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленого станом на 2019 рік, розмір податку на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1866 кв.м., за 2019 рік складає 77868,18 гривень (1% х 4173,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року) х 1866 (загальна площа об`єкту, кв.м.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі у розмірі 77868,18 гривень, визначена податковим повідомленням - рішенням №0-1553 від 24 березня 2020 року, також є правомірною.

Підпунктом 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони, зокрема, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому, згідно з положеннями п.42.4 ст.42 Податкового кодексу, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Окрім того, відповідно до абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу (у редакції, яка діяла на час повернення поштових відправлень на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання), у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податку, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі - Правила №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

За приписами п.116 Правил №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленням про вручення. Натомість, поштові відправлення з податковими повідомленнями-рішеннями №0-1553 від 18 червня 2019 року та №01532 від 21 червня 2018 року, повернулись на адресу контролюючого органу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», а податкове повідомлення-рішення №0-1553 від 24 березня 2020 року та податкова вимога про сплату боргу були отримані позивачем 08.05.2020 року (а.с.40, 89).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом було дотримано процедуру надсилання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0-1553 від 18 червня 2019 року та №01532 від 21 червня 2018 року, та у відповідності до приписів п.42.4 ст.42 Податкового кодексу, вони вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Суд враховує, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцем проживання і за якою податковий орган правомірно надсилає всю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані висновку суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постановах по справам №826/12162/17 від 06.02.2018 року та №820/1864/17 від 09.10.2018 року.

Суд також зазначає, що повернення на адресу контролюючого органу поштового відправлення з відмітною поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання» свідчить про те, що позивач своїм правом щодо отримання поштової кореспонденції від контролюючого органу - не скористалась.

Крім того, ОСОБА_1 не наведено жодної обставини неможливості отримання рекомендованої кореспонденції надісланої Головним управління ДПС в Одеській області на її адресу у порядку визначеному Податковим кодексом, а також, не надано доказів на спростування факту надсилання контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зберігання рекомендованої кореспонденції у відповідності до Правил №270 та відповідного повідомлення позивача працівниками пошти про надходження рекомендованої кореспонденції.

Отже, під час судового розгляду справи, твердження ОСОБА_1 про порушення Головним управлінням ДПС в Одеській області порядку надсилання оскаржуваних рішень контролюючого органу встановленого Податковим кодексом - не знаходять свого підтвердження.

Суд зазначає, що відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу у порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 не було надано доказів сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки та доказів сплати визначених контролюючим органом податкових зобов`язань в установлені законодавством строки, отже, суд дійшов висновку, що винесена Головним управлінням ДПС в Одеській області податкова вимога про сплату боргу (недоїмки), є правомірною.

Щодо посилань ОСОБА_1 , на порушення строків надсилання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Згідно п.п.266.10.3. п.266.10 ст.266 Податкового кодексу, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) у межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Положення п.102.1 ст.102 Податкового кодексу передбачають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Суд зазначає, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу строк податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись, як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. У будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №820/1975/17 від 13.02.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Крім того, відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що платник податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати у цілому на цій підставі.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Суд підкреслює, що відповідно до ст.58 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 не було надано доказів сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки та не надано доказів на спростування тверджень відповідача про правомірність його нарахування, винесення та направлення на її адресу податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Достатніх доказів на спростування позиції відповідача, ОСОБА_1 під час розгляду справи не надано. Інші доводи та заперечення сторін, висновків суду по суті справи не спростовують.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №0-1553 від 24 березня 2020 року, податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №0-1553 від 18 червня 2019 року, податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №01532 від 21 червня 2018 року та податкової вимоги ГУ ДПС в Одеській області №186151-50 від 16 жовтня 2019 року, - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.