Справа № 560/2450/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2450/20
РІШЕННЯ

іменем України

05 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А.

за участю:секретаря судового засідання Коваль Д.Л. позивача ОСОБА_1 та його представника Баженової А.І. представника відповідача Войцехівської Л.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 03.06.2020, просить:

- визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області №31-о від 14.04.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", №32-о від 27.04.2020 року "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 14.04.2020 №31-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", №34-о від 12.05.2020 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 14.04.2020 року №31-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу викритгя кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 13.05.2020 (наступний день за днем звільнення) по дату поновлення на посаді;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо відмови у видачі направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання / проходження служби з мстою визначення придатності до служби за станом здоров`я та причинного зв`язку захворювань та інших питань відповідно до компетенції військово-лікарської комісії;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області видати ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я та причинного зв`язку захворювань та інших питань відповідно до компетенції військово-лікарської комісії.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у зв`язку з відкликанням рапорту про звільнення, виявленням бажання пройти медичне обстеження, перебуванням у стані непрацездатності та за відсутності розглядів його звернень, звільнення із займаної посади та податкової міліції є протиправним.

Ухвалою суду від 19.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем подано відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 14.04.2020 №31-о став рапорт ОСОБА_1 від 14.04.2020, в якому він просить звільнити його із займаної посади та з органів податкової міліції у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі. Також в рапорті позивачем вказано, що від проходження ВЛК він відмовляється, так як вважає себе здоровим.

Звертає увагу на те, що 21 грудня 2017 року позивач досяг граничного віку перебування на службі - 45 років. Основною умовою продовження служби є обов`язкова згода самого працівника та придатність до служби за станом здоров`я. ОСОБА_1 з його особистого прохання тричі в 2017, 2018, 2019 роках було продовжено термін служби в органах податкової міліції у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі з урахуванням стану здоров`я.

Також вказує, що позивач посилається на Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402. Проте цей нормативно-правовий акт не зобов`язує начальника податкової міліції надавати направлення на проведення медичного огляду працівникам податкової міліції.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що звільнення відбулось під тиском та погрозою. Крім цього, його попереднє волевиявлення змінилось, а звернення по суті проігноровані та нерозглянуті. Звільненню не передувало проходження медичного огляду, як вимагає пункт 62 "а" Положення №114 - звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби. Стан придатності до військової служби на момент звільнення не визначався. Проходження медичного обстеження роботодавцем не пропонувалось.

В подальшому позивачем також подано письмові пояснення, в яких вказує, що згідно з ч.2 ст.38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. При вирішенні спірних правовідносин необхідно застосувати як норми Положення №114, так і норми ст. 38 КЗпП України. Про можливість застосування ст.38 КЗпП України у разі звільнення зі служби у органах, які керуються нормами Порядку №114, вказав Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 у справі № 817/981/17.

Ухвалою суду від 21.09.2020 закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 05.10.2020 позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 21.09.2020 було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка повідомила, що працює у ГУ ДПС у Хмельницькій області та щодня отримує листи у поштовому відділенні. Бувають випадки спільного отримання листів, адресованих ГУ ДПС у Хмельницькій області та ГУ ДФС у Хмельницькій області. Прізвище отримувача у повідомленні про вручення вказує вона, однак інколи його прописує працівник пошти. Почерк у рекомендованому повідомленні до поштового відправлення №650 від 16.04.2020 не її. Канцелярії у вказаних юридичних осіб (ГУ ДПС у Хмельницькій області та ГУ ДФС у Хмельницькій області) окремі. Реєстрацією кореспонденції займається керівник - ОСОБА_3 . Адресовані ГУ ДФС у Хмельницькій області відправлення передаються керівництву.

Також у якості свідка було допитано ОСОБА_4 , начальника відділу проходження служби в податковій міліції, розвитку персоналу управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Хмельницькій області. Свідок повідомив, що позивач написав рапорт про звільнення у його кабінеті. На наступний день позивач ознайомився під підпис із наказом про звільнення, зауважень не мав. Щодо наявності у рапорті позивача від 24.04.2020 вказівки про повторне звернення, то для перевірки цього ОСОБА_4 звертався до канцелярії, де йому повідомили про відсутність попередніх звернень. Також зазначив, що працівник виявляє бажання пройти ВЛК до написання рапорту про звільнення.

Заслухавши позивача та представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досяг граничного віку перебування на службі - 45 років.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 12.12.2019 № 2020-о продовжено строк служби в податковій міліції підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 - старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Луганській області, по 21.12.2020.

ОСОБА_1 на ім`я в.о. начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області було подано рапорт, у якому, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі, просив звільнити його із займаної посади та з органів податкової міліції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області з 21.04.2020. Від проходження ВЛК відмовляється, так як вважає себе здоровим.

На зазначеному рапорті міститься резолюція - до наказу, із датою її вчинення - 14.04.2020.

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 14.04.2020 наказом Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.04.2020 №31-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", звільнено із займаної посади та податкової міліції Головного управління ДФС у Хмельницькій області в запас (з постановкою на військовий облік) за пп. "а" п.64 (за віком) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС у Хмельницькій області, 21 квітня 2020 року.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЦ №530615 від 16.04.2020, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області наказом №32-о від 27.04.2020 внесено зміни до наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.04.2020 №31-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", де в абзаці 2 п.1 наказу, дата звільнення "21 квітня 2020 року" замінено на "27 квітня 2020 року".

Про прийняття даного наказу та необхідність ознайомлення з ним позивача було повідомлено листом від 27.04.2020 №1276/10/22-01-04-05-23 (отриманий 30.04.2020 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення).

На підставі поданого позивачем листка непрацездатності серії АДШ №701101 від 08.05.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному під час звільнення, наказом ГУ ДФС у Хмельницькій області від 12.05.2020 №34-о внесено зміни до наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.04.2020 №31, де в абзаці 2 п.1 наказу, дату звільнення "21 квітня 2020 року" замінено на "12 травня 2020 року".

Головним управління ДФС у Хмельницькій області позивачу листом №1392/10/22-01-05-23 від 12.05.2020 повідомлено про прийняття наказу від 12.05.2020 №34-о та необхідність ознайомлення з ним. Даний лист та наказ ОСОБА_1 отримав 13.05.2020 власноручно, що підтверджується його підписом на листі.

ОСОБА_1 подано до Головного управління ДФС у Хмельницькій області рапорт від 24.04.2020 (отриманий ГУ ДФС у Хмельницькій області 27.04.2020), у якому вказує, що повторно звертається про видачу направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби та подальшого визначення підстав звільнення з органів податкової міліції.

Головне управління ДФС в Хмельницькій області листом №1399/10/22-01-05-23 від 13.05.2020 повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до поданого ним рапорту від 14.04.2020 про звільнення з займаної посади та органів податкової міліції за віком, ОСОБА_1 було надано письмову відмову від проходження ВЛК, вважаючи себе здоровим. Отже, підстави для видачі направлення на військово-лікарську комісію відсутні.

12.05.2020 позивач звернувся із заявою про надання йому відповіді на заяву від 15.04.2020 про видачу направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Листом від 21.05.2020 №1515/10/22-01-05-23 позивача повідомлено, що відповідь на заяву №1399/10/22-01-05-23 від 13.05.2020 він отримав особисто.

Рапортом від 12.05.2020 позивач звернувся до в.о. начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області, в якому просив вирішити питання щодо скасування наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області про його звільнення з посади від 14.04.2020 та наказу від 27.04.2020 про внесення змін до нього, так як такі рішення втратили свою чинність:

- рапорт про звільнення від 14.04.2020 відкликаний рапортом від 15.04.2020;

- перебував на лікуванні з 16.04.2020 по 24.04.2020 і з 27.04.2020 по 08.05.2020;

- заборонено звільняти працівника під час тимчасової непрацездатності .

Також просив видати направлення для проходження військово-лікарської комісії, а питання про звільнення вирішити після проходження медичного обстеження на підставі висновку ВЛК.

Листом від 21.05.2020 №1511/10/22-01-05-23 позивача повідомлено, що його заява від 15.04.2020 в відділ проходження служби в податковій міліції, розвитку персоналу управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Хмельницькій області не надходила.

Так, позивачем на адресу в.о. начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області 16.04.2020 було направлено засобами поштового зв`язку рапорт від 15.04.2020, у якому він просив не реалізовувати рапорт від 14.04.2020 про звільнення із займаної посади у зв`язку з передчасністю та необдуманістю рішення. Також просив видати направлення для проходження військово-лікарської комісії для встановлення придатності до військової служби та потреби у медико-соціальній реабілітації. Звільнити зі служби після медичного огляду (обстеження).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №650, відправлення вручено за довіреністю Вергелес.

Згідно журналів реєстрації вхідної кореспонденції, наданих ГУ ДФС у Хмельницькій області та ГУ ДПС у Хмельницькій області, рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2020 не зареєстрований.

Листом від 26.06.2020 ГУ ДФС у Хмельницькій області звернулось до ГУ ДПС у Хмельницькій області, в якому зазначило, що в судовому засіданні 03.06.2020 ОСОБА_1 надано видану Укрпоштою 29001 накладну №650 від 16.04.2020. Згідно даної накладної на адресу Головного управління ДФС у Хмельницькій області направлено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке, як зазначено в графі: за місцем призначення, отримано за довіреністю ОСОБА_3 . Даний лист на адресу ГУ ДФС у Хмельницькій області не надходив. Просить надати пояснення згідно цього поштового відправлення.

Згідно листа ГУ ДФС у Хмельницькій області від 08.07.2020 повідомлено суд, що на запит Головного управління ДФС у Хмельницькій області до Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо неотримання рапорту, направленого позивачем, ОСОБА_3 повідомила про те, що на дату отримання листа, а саме 17.04.2020, довіреності на отримання кореспонденції у неї не було, тому і не було повноважень щодо отримання поштового відправлення. Щодо підпису отримання листа на рекомендованому повідомленні, то зазначено, що це не її підпис, оскільки вона не отримувала поштову кореспонденцію. Також повідомлено, що відповідно до вхідної кореспонденції Головного управління ДПС у Хмельницькій області рекомендоване повідомлення №650 від 16.04.2020 не надходило.

Зазначене підтверджується також письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 26.06.2020.

Згідно довіреності ГУ ДФС у Хмельницькій області від 27.03.2019, ОСОБА_3 була уповноважена на отримання кореспонденції, адресованої ГУ ДФС у Хмельницькій області, протягом одного року.

Водночас, у відповідь на запит представника позивача про надання інформації, хто з працівників ГУ ДФС у Хмельницькій області уповноважений на отримання поштової кореспонденції з квітня 2020 року, ГУ ДФС у Хмельницькій області листом від 29.07.2020 повідомило, що доручення на отримання поштових відправлень від 09.06.2020 мають працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до листа Хмельницької дирекції АТ "Укрпошта" від 18.06.2020 №18-131, наданим позивачу, поштове відправлення № 650 від 16.04.2020, адресоване ГУ ДФС (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29001) вручене 17.04.2020 уповноваженій особі на отримання пошти по дорученню ОСОБА_2.

Згідно листа Хмельницької дирекції АТ "Укрпошта" від 17.07.2020 №14-1421, поштове відправлення № 650 від 16.04.2020, адресоване ГУ ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29001) вручено 21.05.2020 уповноваженій особі на отримання пошти згідно довіреності, ОСОБА_2 , що підтверджується накладною 650. Також зазначено, що на даний момент всі права та обов`язки внаслідок проведеної реорганізації перейшли до Державної податкової служби України, яка є правонаступником Державної фіскальної служби України.

Відповідно до листа ГУ ДФС у Хмельницькій області від 29.07.2020, ОСОБА_2 в ГУ ДФС у Хмельницькій області не працює. Рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2020 про відкликання звільнення та видачу направлення на ВЛК у ГУ ДФС у Хмельницькій області відсутній, оскільки не надходив.

Листом від 21.08.2020 ГУ ДПС у Хмельницькій області повідомило, що ОСОБА_2 надає послуги відповідно договору про надання послуг в ГУ ДПС у Хмельницькій області.

Згідно письмових пояснень в.о. голови ГУ ДФС у Хмельницькій області ОСОБА_7, про рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2020 щодо відкликання попереднього рапорту від 14.04.2020 року про звільнення, йому стало відомо вже у ході судового розгляду з матеріалів справи. Тобто фактично у той момент коли громадянин ОСОБА_1 уже був звільнений відповідно до наказу №31-о від 14.04.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " та припинив виконання своїх посадових обов`язків.

Позивачем подано заперечення на пояснення в.о. начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області ОСОБА_7 , в яких вказує, зокрема, що Кромп призначений на посаду 08.05.2020, а приступив до виконання обов`язків 12.05.2020 та підписав наказ про звільнення позивача. Крім цього, позивач 12.05.2020 двічі був у ОСОБА_7 з питань, що в подальшому стали предметом судового спору. Позивачу було відмовлено у продовженні роботи, самостійно визначено дату звільнення, що стало однією з причин звернення до суду. Також, 12.05.2020 позивач подав рапорт, у якому виявив бажання працювати далі, та вказав на відкликання рапорту про звільнення 15.04.2020.

Відповідно до листа директора департаменту клієнтської підтримки АТ "Укрпошта" від 09.09.2020 за №1853-Б-185-В, згідно з відповіддю Хмельницької дирекції Укрпошти, відправлення №650 від 16.04.2020 надійшло 17.04.2020 до відділення поштового зв`язку 29001, місто Хмельницький та в той же день було вручено на підставі довіреності, уповноваженій особі ОСОБА_2 без розписки про вручення. За результатами проведеної повторної перевірки було встановлено, що документ про вручення поштового відправлення був оформлений належним чином лише 21.05.2020. Враховуючи зазначене вище, дата вручення 21.05.2020 в інформаційній системі була внесена на підставі документу про вручення поштового відправлення №650.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.353.1 ст.353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пп.353.4.3 п.353.4 ст.353 ПК України позивач, як підполковник податкової міліції, відноситься до старшого начальницького складу.

Порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (із змінами та доповненнями, далі - Положення №114).

Згідно з п.п. "а" пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Відповідно до п.7 Положення особи середнього і старшого начальницького складу перебувають на службі в органах внутрішніх справ до 45 років.

Згідно з п.8 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п`яти років особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду.

У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров`я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років.

Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.

Тобто, для звільнення зі служби за віком згідно з п.п. "а" пункту 64 Положення №114 достатньо досягнення віку, встановленого для пунктом 7 цього Положення.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивач проходив службу в органах податкової міліції, маючи спеціальне звання підполковник міліції.

Враховуючи приписи пунктів 7, 8 Положення № 114, граничний вік перебування позивача на службі становив 45 років і був йому продовжений.

Позивач 14 квітня 2020 року подав рапорт про звільнення з посади та податкової міліції з 21 квітня 2020 року за віком та відмовився від проходження військово-лікарської комісії. Цього ж дня відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з 21.04.2020.

Доводи позивача про те, що рапорт про звільнення був написаний без дати, є безпідставними, оскільки ним не заперечується сам факт написання та подання такого 14.04.2020. Зазначене підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_4 .

Тобто, сторони погодили, що звільнення відбудеться 21 квітня 2020.

При цьому п.п. "а" пункту 64 Положення №114 не встановлює обов`язковість проходження військово-лікарської комісії перед звільненням за цією нормою.

Крім того, пунктом 8 Положення №114 право визначати доцільність і необхідність залишення на службі особи старшого начальницького складу понад встановлений граничний вік надано відповідному начальнику органу.

У зв`язку з цим відкликання позивачем раніше поданого рапорту про звільнення не впливає на можливість звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ за віком.

Наведеними норами законодавства встановлене право, а не обов`язок, уповноважених осіб продовжувати строк служби понад граничний вік. При цьому у процедурі звільнення особи, яка досягла граничного віку перебування на службі, не передбачено погодження з цією особою її звільнення у будь-якій формі.

Прохання позивача в подальшому про проходження військово-лікарської комісії також не є підставою для перегляду уже прийнятого рішення про звільнення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення щодо звільнення зі служби відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстави для скасування такого наказу відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що у ГУ ДФС у Хмельницькій області у період часу з 28.03.2020 до 09.06.2020 не було уповноваженої за довіреністю особи на отримання поштової кореспонденції. Отже, відповідач не забезпечив належного отримання кореспонденції цілим органом, що порушило права позивача на його законні очікування, що його рапорт від 15.04.2020 буде отриманий та розглянутий.

Водночас, враховуючи вищенаведені висновки, це не є самостійною підставою для скасування наказу про звільнення.

Стосовно посилання позивача на той факт, що він був звільнений у період тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне.

Питання звільнення зі служби під час тимчасової непрацездатності особи Положенням №114 не врегульовано, а тому в даній частині слід застосовувати норми трудового законодавства.

Відповідно до ч.3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України.

Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу звільнення позивача за віком, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому положення ч.3 ст.40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі №826/11151/16.

Перенесення ж дати звільнення позивача не означає автоматичне продовження з ним трудових відносин, оскільки наказ про звільнення позивача зі служби свідчить про вимогу роботодавця щодо їх припинення. Перенесення дати звільнення внаслідок надання позивачем доказів тимчасової непрацездатності станом на дату звільнення не може слугувати причиною для визнання такого звільнення незаконним, оскільки у відповідача були підстави для звільнення позивача зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року по справі №816/1250/17.

Також помилковими є посилання позивача на ч.2 ст. 38 КЗпП України, згідно якої, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Так, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, стаття 38 КзПП України визначає порядок звільнення працівника за власним бажанням, який працює за трудовим договором, укладеним на невизначений строк. Однак у спірному випадку такі обставини відсутні, оскільки позивача звільнено за віком.

Суд також звертає увагу на те, що серед підстав для припинення трудового договору КЗпП України окремо виділяє угоду сторін (стаття 36) та розірвання трудового договору з ініціативи працівника (стаття 38).

Основною відмінністю між звільненням за угодою сторін та звільненням з ініціативи працівника є вираження бажання обох сторін одночасно у випадку угоди сторін та, відповідно, наявність бажання лише працівника у випадку припинення трудових відносин за його ініціативою.

Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. У свою чергу, звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець вимушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання.

Основними умовами угоди про припинення трудового договору, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що під час домовленості між працівником і державним органом про звільнення за угодою сторін, такий працівник повинен залишити посаду у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного органу та працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі №804/9394/14.

Однак у спірному випадку була відсутня взаємна згода державного органу та працівника про анулювання наказу про звільнення, що підтверджується і самим позивачем, який вказував, що ГУ ДФС у Хмельницькій області володіло інформацією про відкликання його рапорту про звільнення. Про це позивач особисто звертався і до керівника ГУ ДФС у Хмельницькій області.

Отже, доводи позивача про те, що оскаржуваний наказ є протиправним з тих підстав, що ним був відкликаний раніше поданий рапорт про звільнення, є безпідставнми, оскільки його звільнено у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі, а не за власним бажанням, і взаємної згоди з роботодавцем щодо анулювання наказу про звільнення досягнуто не було. ГУ ДФС у Хмельницькій області не погоджувалась щодо поновлення позивача на службі.

Також суд зазначає, що помилковими є посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 817/981/17, оскільки у цій справі та справі, яка була предметом розгляду Верховним Судом, встановлені різні фактичні обставини справи (у справі № 817/981/17 звільнення позивача відбулось за власним бажанням). Тому висновки, викладені у вказаній позивачем постанові не можуть бути застосовані до даної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржуваний наказ виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, тому підстави для його скасування відсутні. Як наслідок, не підлягають задоволенню й інші позовні вимоги, які є похідними (щодо скасування наказів про перенесення дати звільнення, поновлення на посаді та виплати середнього заробітку).

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Хмельницькій області щодо відмови у видачі направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК, та зобов`язання видати направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я та причинного зв`язку захворювань та інших питань відповідно до компетенції військово-лікарської комісії, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, наказом МВС України від 3 квітня 2017 року №285 затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС.

Відповідно до п. 2 Розділу І Положення № 285, медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладам охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

Одним із основних завдань відповідно до п. 3 Розділу І Положення №285 є визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницькою складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового й начальницького складу).

Відповідно до пп. 1 п. 1 Розділу І Положення №285 ВЛК відповідно до покладених на них завдань проводять військово-лікарську експертизу кандидатам на військову службу за контрактом, у військовому резерві, до вступу у ВВНЗ, військовослужбовцям НГУ, колишнім військовослужбовцям, колишнім особам рядового й начальницького складу.

Згідно з п. 1 розділу III Положення №285 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.

Пунктом 13 Розділом VI Положення №285 визначено, що колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я (на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень).

З огляду на викладене, наведені правові норми дають право на проходження вказаного обстеження військово-лікарською комісію також і колишніми військовослужбовцями чи особам рядового і начальницького складу МВС, які вже звільнені зі служби та мають намір підтвердити наявні у них поранення, травми, каліцтва чи захворювання з проходженням служби в ОВС.

Також суд звертає увагу на те, що у листі ДФС України від 15.06.2017 №15471/7/99-99-04-04-02-17 "Щодо направлення на ВЛК" зазначено, що з 26 травня 2017 року набрав чинності наказ Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 20 і 7 року № 285 „Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС"« 3 цієї дати втратив чинність наказ МВС від 06 лютого 2001 року № 85 „Про затвердження Положення про діяльність військово-лікарської комісії та Порядку проведення військово-лікарської експертизи й медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС". У зв`язку з викладеним, при оформленні направлення на військово-лікарську комісію до Державної установи територіально-медичного об`єднання МВС України в області, для визначення стану здоров`я кандидата на службу, працівника податкової міліції, медичний огляд проводити відповідно до наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

За вказаним положенням військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям (п.1.1).

Також за преамбулою наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 мета останнього - це якісне проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи.

За п. 5 Положення №285 при здійсненні військово-лікарської експертизи щодо військовослужбовців, резервістів, кандидатів на військову службу за контрактом, кандидатів до вступу до ВВНЗ ВЛК керуються Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення про ВЛЕ у ЗС України).

Постанови щодо ступеня придатності до служби колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців, осіб рядового й начальницького складу, причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень) приймаються ВЛК відповідно до цього Положення, законодавства чинного на момент звільнення зазначених осіб зі служби.

Отже, застосування як Положення №285, так і Положення про ВЛЕ у ЗС України залежить від завдання, поставленого перед військо-лікарською комісією.

З огляду на викладене суд робить висновок, що позивач, навіть після прийняття наказу про звільнення, не може бути обмежений в соціальному захисті та реалізації права на проходження обстеження та військово-лікарської експертизи на предмет пов`язаності його захворювання із проходження ним служби. Положення №285 та Положення про ВЛЕ у ЗС України не пов`язують відмову у проходженні ВЛК, викладену у рапорті про звільнення, з відмовою у наданні направлення на проходженні обстеження військово-лікарською комісією у майбутньому.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у видачі ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання, тому така відмова, викладена у листі № 1399/10/22-01-05-23 від 13.05.2020, є протиправною.

Крім того, суд враховує, що повноваження відповідача стосовно такого питання не є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. У даному випадку, виходячи із фактичних обставин конкретних правовідносин, є лише один варіант правомірної поведінки - видати позивачу направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання.

Таким чином, слід зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку захворювань, травм (поранень).

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відмову Головного управління ДФС у Хмельницькій області у видачі направлення ОСОБА_1 на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК, викладену в листі № 1399/10/22-01-05-23 від 13.05.2020, протиправною.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області видати ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку захворювань, травм (поранень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07 жовтня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя Д.А. Божук