Справа № 540/2560/20
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2560/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним рішення відповідача про утримання надміру виплачених сум пенсії 20 % від пенсійної виплати щомісячно в розмірі 62342,09 грн.; зобов`язати відповідача припинити стягнення з ОСОБА_1 20 % з нарахованої пенсії та повернути суму пенсій, стягнену на підставі рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.01.2002 р. перебуває на обліку в Херсонському сервісному центрі ГУПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 року і за наявності спеціального стажу роботи за переліком та порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 р. - не менше 25 років та після цієї дати), та з 19.05.2020 р. отримує пенсію за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 19.05.2020 р. звернувся до відповідача із заявою щодо переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, до якої надав довідку комунального некомерційного підприємства "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради із записом про період роботи з 10.03.2009 р. по 01.12.2011 р. на посаді лікаря на 0,5 ставки, яка дає право на пенсію за вислугу років. Проте, листом віл 21.08.2020 р. № 3165/М-02/802100/20 відповідач повідомив, що у зв`язку з невчасним повідомленням про працевлаштування на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років, виникла переплата пенсійних виплат в розмірі 62342,09 грн. за період з 10.03.2009 р. по 01.12.2011 р. Зважаючи на такі висновки відповідач з червні 2020 року на підставі ст.50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щомісячно стягує 20 % від пенсійної виплати в рахунок погашення переплати. Вважає рішення відповідача про утримання надміру виплаченої пенсії неправомірним, оскільки відповідно до даних відомостей про застраховану особу за 2009-2011 роки із заробітної плати позивача утримувались страхові внески, тобто відповідач знав про працевлаштування ОСОБА_1 . Вважає, що відсутня вина пенсіонера у виникненні переплати пенсії, а тому для відновлення прав позивача рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою від 10.09.2020 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та надано відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

29.09.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 . Свою позицію обґрунтовує тим, що згідно ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Під час призначення пенсії за вислугу років з 28.01.2002 р. позивачу роз`яснено обов`язок повідомлення про працевлаштування, проте позивач його не виконав та не повідомив про працевлаштування, у зв`язку з чим обраховано переплату пенсійних виплат за період з 10.03.2009 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 62342,09 грн.

З урахуванням п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з записом № 22, який міститься в трудовій книжці позивача від 25.01.1978 р. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 17.01.2002 р. звільнено з посади лікаря паталогоанатома паталогоанатомічного відділення Херсонської дитячої обласної клінічної лікарні за ст.38 КЗпП України (у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років).

28.01.2002 р. позивач звернувся до комісії з призначення пенсії при виконавчому комітеті Суворовської районної Ради народних депутатів із заявою щодо призначення пенсії по вислузі років.

Відповідно до протоколу Суворовського РУСЗН від 27.02.2002 р. № 40056 ОСОБА_1 з 28.01.2002 р. призначено пенсію за вислугою років працівникам охорони здоров`я (шифр пенсії 202). Станом на 17.01.2002 р. обраховано загальний стаж 35 років 5 місяців 7 днів, з яких працівників охорони здоров`я - 29 років 3 місяці 13 днів.

19.05.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського об`єднаного УПФУ із заявою щодо переходу на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. До вказаної заяви позивачем додано довідку комунального некомерційного підприємства "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради, за змістом якої з 10.03.2009 р. (наказ від 10.03.2009 р. № 21-к) по 01.12.2011 р. (наказ від 01.12.2011 р. № 150-к) ОСОБА_1 працював лікарем паталогоанатомом паталогоатаномічного відділення на 0,5 ставки, як зовнішній сумісник.

Листом від 21.08.2020 р. № 3165-3046/М-02/8-2100/20 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про те, що у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування на посаду, яка дає право на отримання пенсії за вислугою років, виникла переплата пенсійних коштів в розмірі 62342,09 грн. за період з 10.03.2009 р. по 01.12.2011 р. На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.05.2020 р., з липня 2020 року проводиться відрахування надміру виплачених пенсійних коштів у розмірі 20 % пенсії.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п."е" ст.55 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 р. № 909 встановлено, що до переліку закладів охорони здоров`я робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

До переліку посад згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 909, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Частиною другою статті 7 Закону № 1788-XII установлено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

25.11.2005 р. постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абз.2 п.11 Порядку № 22-1 (в редакції, чинній станом на 10.03.2009 р.) пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку про те, що виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов`язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Тому законодавець надав можливість окремим категоріям спеціалістів за своїм бажанням припинити таку роботу за наявності достатнього спеціального стажу та отримувати пенсію за вислугу років. У випадку, коли спеціаліст вважає себе придатним продовжувати виконувати таку роботу - пенсія не виплачується. При цьому, влаштування після призначення пенсії за вислугу років на іншу (не шкідливу) роботу не є перешкодою для її виплати.

Таким чином, пенсія за вислугу років є соціальною гарантією, яка надається державою окремим спеціалістам, і полягає у матеріальній компенсації, пов`язаній із залишенням роботи, яка призводить до втрати професійної працездатності або придатності, та можливістю влаштуватись на іншу (більш безпечну) роботу або залишатись непрацюючим.

Як вбачається зі змісту ст.7 Закону № 1788-XII та п.11 Порядку № 22-1 умовою призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, але виплата пенсії за вислугу років припиняється у випадку працевлаштування лише на ту роботу (посаду), яка дає право на цей вид пенсії.

Суд зауважує, що законодавець не розділяє форму такого працевлаштування (на основне місце роботи чи за сумісництвом).

Сторонами не заперечується факт роботи ОСОБА_1 на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, проте, на думку позивача, у надмірній сплаті пенсійних коштів його вини немає.

З даного приводу суд вважає за необхідне вказати наступне.

Положеннями п.3 ч.2 ст.16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

З матеріалів пенсійної справи № 6523 слідує, що відповідно до заяв від 28.01.2002 р., від 15.04.2008 р., від 15.03.2010 р. ОСОБА_1 зобов`язується своєчасно повідомити органи, що призначають та виплачують пенсію, про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім`ї, зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення.

Стаття 50 Закону № 1058-IV встановлює, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Цією ж нормою встановлюється порядок та розміри зазначених стягнень.

Враховуючи те, що позивач був працевлаштований на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу, та не виконав свого прямого обов`язку щодо повідомлення про вказане працевлаштування, суд дійшов висновку про неправомірність отримання ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за період з 10.03.2009 р. по 01.12.2011 р. та законність рішення про утримання 20 % щомісячно до повного погашення надмірно сплаченої пенсії в сумі 62342,09 грн.

Закріплений ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем доведено обґрунтованість рішення щодо утримання 20 % щомісячно до повного погашення надмірно сплаченої пенсії в сумі 62342,09 грн., а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 112010200