Справа № 640/21434/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивача: ОСОБА_1 ;

відповідач: не з`явився;

від третьої особи: Цермолонський І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кошарського Олександра Володимировича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кошарського Олександра Володимировича (далі по тексту - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними дій приватного виконавця Кошарського Олександра Володимировича щодо вилучення автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62976711; зобов`язання приватного виконавця Кошарського Олександра Володимировича винести постанову про передачу ОСОБА_1 автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на зберігання.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій приватного виконавця, щодо вилучення майна без винесення постанови про його вилучення та в порушення вимог ч. 7 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження". А тому безпідставне вилучення автомобіля порушує право власності щодо володіння та користування майном. Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушенні також норми ч. 2 та ч. 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження". З урахуванням цього, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис, на підставі якого здійснюється виконання, вчинено з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення напису відносно права вимоги. При цьому, апелянт зазначає, що постанова про вилучення майна не виносилась, про вид обмеження в постанові про арешт не зазначено.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським Олександром Володимировичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на автомобіль марки Subaru, модель Forester, тип ТЗ - легковий універсал, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2008, що належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 24.06.2008 р. ОСОБА_1 , щодо примусового виконання виконавчого напису №1585 від 18.08.2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною.

08.09.2020 року приватним виконавцем виявлено транспортний засіб марки Subaru, модель Forester, тип ТЗ - легковий універсал, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі(кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2008 виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 , який описано та арештовано, про що складено постанову. Опис та арешт транспортного засобу відбувався в присутності понятих та патрульної поліції. Цього ж дня транспортний засіб передано на зберігання.

Не погоджуючись з діями приватного виконавця щодо арешту та опису транспортного засобу, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що виконавцем під час прийняття постанови про опис та арешт майна (коштів) дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини врегулювано Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Преамбулою Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, визначені ст. 3 Закону № 1404-VІІІ. Так, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 4 Закону № 1404-VІІІ встановлені вимоги до виконавчого документа.

Так, згідно частини першої цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1585, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки Subaru, модель Forester, тип ТЗ - легковий універсал, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2008р. (далі "предмет застави"), що належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 24.06.2008р. ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (надалі - Закон N 3425-XII) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Положеннями ст. 88 цього Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 91 Закону N 3425-XII).

Згідно ст. 89 Закону N 3425-XII у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номер рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню або предмети, які потребують витребування, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем або державного мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Під час дослідження матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що виконавчий напис нотаріуса відповідав вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат», та на момент відкриття виконавчого провадження його не визнано таким, що не підлягає виконанню, не скасовано у судовому порядку. Строк пред`явлення до виконання становить 3 роки з моменту його вчинення.

Так, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною 18.08.2020 р., а, отже, строк пред`явлення його до виконання - 19.08.2023 р.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 3 цієї статті у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У відповідності з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 56 Закону № 1404 встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Відповідно до ст. 58 Закону № 1404 майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Згідно з п. 10 Розділу VIII Інструкції № 512/5 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з метою виконання виконавчого документа приватний виконавець здійснює опис майна боржника та виносить постанову про накладення на нього арешту. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Тобто за умови винесення постанова про арешт майна, винесення постанови про вилучення майна є правом виконавця, а не обов`язком. Такий обов`язок виникає у виконавця у разі здійснення реалізації вже арештованого майна.

Як вбачається із постанови про опис та арешт майна боржника ВП № 62976711 від 08.09.2020 р., приватним виконавцем здійснено опис майна, накладено арешт на майно позивача та призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_3 . При цьому, в графі 2 постанови визначено вид обмеження у праві користування - накладення арешту на ТЗ.

Окрім того, в постанові зазначено про надання сторонам можливості протягом 10-денного строку з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна про що письмово повідомити виконавця.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до переконання, що виконавцем під час прийняття постанови про опис та арешт майна (коштів) дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання позивача на порушення ч. 7 ст. 56 Закону № 1404, судом першої інстанції відхилено, оскільки дана норма стосується процедури вилучення майна та передачі його на реалізацію. Згідно з матеріалів виконавчого провадження приватним виконавцем майно не вилучалося та не передавалося на реалізацію, а лише здійснено його опис, накладено арешт та передано на зберігання зберігачу.

Стосовно твердження позивача, що відповідачем порушено вимоги ч. 2 та ч. 5 ст. 48 Закону № 1404, про те, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника, і лише у разі відсутності у боржника кошті та інших цінностей, стягнення невідкладно звертається на належне майно боржнику, суд першої інстанції зазначив, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису, в якому чітко визначено порядок примусового виконання лише шляхом звернення стягнення на транспортний засіб, який перебуває в заставі.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти постанову про передачу ОСОБА_1 автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки в силу п. 13 Розділу VIII Інструкції № 512/5 передача майна на зберігання за постановою державного виконавця іншій особі, є правом виконавця, а не обов`язком.

Крім цього, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до приватного виконавця з обґрунтованою заявою про зміну зберігача майна.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишення суду першої інстанції без змін, судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України не підлягають перерозподілу та відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 287, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко