Справа № 398/958/20
Суддя: Крімченко С. А.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/958/20
Провадження №: 2-а/398/52/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" жовтня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Крімченко С.А.,

з участю секретаря судового засідання Кулікової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, до інспектора взводу 1 роти 1 батальйону, 3 управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нартенка Олександра Володимировича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

представник позивача- Харута В.А.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу 1 роти 1 батальйону, 3 управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нартенка Олександра Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №2252297 від 16.03.2020 року.Свої вимоги мотивує тим, що 16.03.2020 року інспектором взводу 1 роти 1 батальйону, 3 управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нартенком О.В. відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом порушив п.2.9 «Д» ПДР України, яким водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. висновки, зроблені поліцейським, безпідставними у зв`язку з чим постанова є незаконною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Зазначає, що 16.03.2020 року о 09.00год він, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗИЛ 5301, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Шосейна, №205/2, в м.Підгородне Дніпровського(Сільського) району Дніпропетровської області, був зупинений працівниками поліції по причині, як повідомив йому інспектор Нартенко О.В., розмови по телефону під час керування транспортним засобом. Під час заперечення ним вказаного , інспектором було надано відеозапис, який при цьому не містив фіксації факту розмови по телефону під час керування транспортним засобом. Незважаючи на його заперечення ,працівником поліції було складено оскаржувану постанову та роз`яснено право на її оскарження.

Сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є безперечним доказом вчинення ним, позивачем, правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Будь-які докази, які б підтверджували зазначені в оскаржуваній постанові порушення, відсутні, а сама постанова не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, та вказівки щодо порядку та строку оскарження постанови, а тому за своїм змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Враховуючи викладене, вказана постанова про накладення адміністративного стягнення, складена відносно нього, на його думку, є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 01 квітня 2020 року даний позов залишено без руху та наданий позивачу час для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 11 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

01.09.2020 року на адресу суду надійшли клопотання представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про залишення позову без розгляду, так як позивачем не сплачений судовий збір та про залучення в якості третьої особи Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Також, 01.09.2020 року від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли пояснення на позов, відповідно до яких останній вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.Зазначив, що 18.03.2020 року Великою Палатою ВС прийнято постанову по справі № 543/775/17, в якій зазначено, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст.2-5 Закону №3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Натомість, позивачем до позовної заяви, яка датована 31.07.2020 року, документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, не долучено, а тому, на думку відповідача, вказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.При цьому зазначається , що складена постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої, зокрема, постанова про накладення адміністративного стягнення складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній форму у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.Пунктом 2.3 Рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч.2,4 ст.258 КУпАП) в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні. Законом України №596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни до ст.258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Слід також зазначити, зо вказаним законом законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п.2.9 «Д» Правил дорожнього руху України, за вчинення якого ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач.Враховуючи викладене, поліцейський розглянув справу з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а посилання позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим.Факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо його бачили і які є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.Щодо позовної вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, то спеціальними нормами чинного законодавства встановлені певні обмеження щодо способу судового захисту, який може бути може бути застосовано судом саме по цій категорії справ, відповідно до яких позовні вимоги щодо визнання дій протиправними під час складання оскаржуваної постанови не можуть бути задоволені під час розгляду справи судом.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Під час користування засобами зв`язку за кермом, тримаючи їх у руці, водій відволікається від керування транспортним засобом і не зможе оперативно відреагувати на зміну дорожньої обстановки з огляду на те, що одна рука буде зайнята.ПДР забороняють користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці. Використання пристроїв hands free не заборонене, оскільки водій має можливість керувати транспортним засобом, використовуючи обидві руки.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно- правовий акт вищої юридичної сили.

Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п. 2.9. «д» Правил дорожнього руху України, за вчинення якого ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач.Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлені особу правопорушника, ступінь його, вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи поліцейським позивача було ознайомлено з матеріалами справи, а саме відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. .122 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. Зазначає, що правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратор відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео. Програмно за допомогою скрипта встановлено, що відеофайл, який по терміну знаходиться більш терміну зберігання, автоматично видаляється з серверу Відповідно до п. 9 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395. за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження ^а розгляду справи. У зв`язку з тим, що інформація про оскарження постанови по даній справі надійшла до УПП в Дніпропетровській області ДПП 18.08.2020, надати відеозапис до суду не мас можливості. Звернув увагу суду, що зазначаючи про обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій або бездіяльності, позивач не врахував, що судова практика містить правову позицію про те, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).КАС України встановлює, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Проте, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог та спростовували б правомірність оскаржуваної постанови. Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Отже, вважає, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні 14.09.2020 року представник позивача Харута В.А. надала квитанцію №102010046 від 14 вересня 2020 року про сплату ОСОБА_1 судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. за подачу позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року залучено до участі в справі в якості другого відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України, направлено копію позову з додатками та повідомлено про дату наступного судового засідання.

24.09.2020 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, а саме

- зупинити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62318179 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 штрафу по постанові від 16.03.2020 року серії АЕК № 2252297 та зняти арешти з банківських рахунків ОСОБА_1 , накладених в рамках даного виконавчого провадження.За подачу даної заяви сплачений судовий збір в сумі 630 грн. 60 коп. згідно квитанції № 35164 від 22.09.2020 року.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року частково задоволена заява про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні № 62318179 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 штрафу по постанові від 16.03.2020 року серії АЕК № 2252297 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 398/958/20.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , яка представляє інтереси позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначила, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.В засіданні нею долучено детальний опис робіт в процесі надання правничої допомоги позивачу. Просила задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також витрати позивача на надання йому правової допомоги.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.03.2020 року інспектором взводу 1 роти 1 батальйону, 3 управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нартенком О.В. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2252297, в якій зазначено, що 16.03.2020 року близько 09год. 00хв. в м.Підгородне вул.Шосейна,205/2 ОСОБА_1 під час керування автомобілем ЗиЛ 5301, державний номерний знак НОМЕР_1 , користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушив п.2.9 «Д» ПДР України користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук(а.с.21).

Враховуючи викладене, відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію"визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Діяльність співробітників поліції щодо виявлення адміністративних правопорушень, притягнення осіб, винних у їх вчиненні до адміністративної відповідальності регулюється КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною першою статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Частиною четвертою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини п`ятої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З вказаних норм Кодексу України про адміністративні правопорушення випливає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не складається, при цьому розгляд такої справи здійснюється, а постанова у ній - виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином здійснення Інспектором розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення та без складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідало нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до п. 2.9.д ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, зокрема, що користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Суд зауважує, що відповідач ОСОБА_2 в відзиві на позовну заяву зазначив, що на місці зупинки транспортного засобу позивача було ознайомлено з відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі і позивач не заперечив вчинення ним правопорушення. Разом з тим, такий запис не був наданий суду . В відзиві на позовну заяву відповідач зазначив , що такий запис не зберігся.

Крім того, відповідачем не було подано жодних доказів, передбачених КУпАП та КАС України, на підтвердження вчиненого позивачем порушення. Сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є належним та допустимим доказом такого порушення.

За таких обставин суд не може зробити висновок «поза розумним сумнівом» про наявність події, з якою пов`язане притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вищенаведеного також неможливо перекладення на позивача обов`язку доведення відсутності правопорушення, оскільки це було б порушенням презумпції невинуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, оскільки належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення відповідачі суду не надали.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій інспектора Нартенка О.В. протиправними, оскільки позивачем не надано доказів неправомірності таких дій.

Так, відповідно до вимог ст. 222 КУпАП інспектор УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Нартенко О.В. має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч. 2 ст.122 КУпАП України, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

За наведених обставин, суд вважає, що при вчиненні дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху інспектор УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Нартенко О.В. діяв на підставі норм чинного законодавства та у межах наданих йому повноважень, а тому підстави для визнання його дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП протиправними відсутні.

Згідно ст.. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем було сплачено 420 грн. 40 коп. судового збору за подачу позовної заяви та 630 грн. 60 коп. судового збору за забезпечення позову, а всього 1051 грн. Дана сума підлягає стягненню на користь позивача.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу відповідно до правил, визначених КАС України, у тому числі в разі закриття провадження у справі.

Такий висновок також узгоджений з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 9901/264/19.

Відповідно до частин 3-6 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що 09 липня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 19.

За умовами вказаного Договору гонорар за надання правової допомоги встановлюється за домовленістю сторін згідно з Додатковою угодою.

Згідно Додаткової угоди №1 від 05.10.2020 року передбачено, що сторони за договором про надання правової допомоги № 19 від 09.07.2020 року домовились, що гонорар Адвоката становить 1000 грн.

Також визначено види правової допомоги, їх тривалість та вартість, надано суду детальний опис робіт.

Вказані послуги адвоката сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 196819 від 05.10.2020. Вказана квитанція підписана адвокатом.

Щодо наданого доказу оплати послуг адвоката, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року в адміністративній справі № 727/4597/19. Суд касаційної інстанції звернув увагу, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Отже, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Суд зауважує, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом відповідної справи, такий розгляд має бути обґрунтований, доведений належними доказами і підтверджувати співмірність отриманих адвокатом коштів з якістю та обсягом наданих послуг.Враховуючи сукупність викладених обставин, суд доходить висновку, що вимога щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. підлягає задоволенню , такий розмір є співмірним з особливостями спору та обставинами в даній адміністративній справі.

Керуючись ч. 1 ст. 122, ст. 254, ст. 288, 289, 293 КУпАП; ст.ст. 77, 246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.03.2020 року серія ЕАК №2252297 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в сумі 425 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України, - закрити.

Відмовити в задоволенні вимоги про визнання протиправними дії інспектора УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Нартенка О.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3) судовий збір у розмірі 1051 грн. та 1000 грн. за надання правової допомоги.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Харута Вікторія Анатоліївна, адреса місцезнаходження: м.Олександрія Кіровоградської області, вул.Софіївська,10/311.

Відповідач: Інспектор взводу 1 роти 1 батальйону, 3 управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенант поліції Нартенко Олександр Володимирович, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, пл.Троїцька,2а.

Відповідач : Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3 .

Суддя