Справа № 160/6220/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року Справа № 160/6220/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представника позивача представника відповідача Стрюк Н.О. Мигаленко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НК Газсервіс" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги,-
09 червня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "НК Газсервіс" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що актом перевірки було встановлено реалізацію пального без ліцензії, на підставі якого згодом відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 250000, 00 грн.
Позивач не погоджується з винесеним рішенням, оскільки відповідь на скаргу позивача надійшла від ДПС України з пропущеним строком у 37 днів, що є порушенням положень ст. 56 ПК України. Враховуючи, що рішення про результати розгляду скарги прийнято та направлено на адресу позивача на 37 день після спливу граничного терміну, встановленого ст. 56 ПК України, рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що скарга вважається задоволеною через пропуск граничного строку його прийняття та направлення на адресу позивача.
Ухвалою суду від 15 червня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 07 липня 2020 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
01 липня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.
Так, зокрема відповідач у відзиві спростовує твердження позивача про порушення строків розгляду скарги, оскільки Законом України від 30.03.2020 р. № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» внесено пункт 52-8 до підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно до якого передбачено зупинення перебігу строків, встановлених ст. 56 Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження), щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) до 31 травня 2020 року та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року.
З урахуванням того, що перебіг строків, які зупинялися, продовжується, то контролюючий орган має право прийняти відповідне рішення з 1 червня 2020 року з урахуванням часу, що минув до такого зупинення, (тобто не зобов`язаний прийняти рішення саме з 01.06.2020).
Факти реалізації позивачем пального за відсутності відповідної ліцензії є у повному обсязі доведеними контролюючим органом.
07 вересня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII (далі Закон № 222-VІІI).
У Закон № 222-VIII законодавцем внесені зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку ліцензування господарської діяльності» від 02.10.2019 № 139-ІХ (далі Закон № 139-ІХ; Закону №2628-VIIІ.
З 01.07.2019 р., із врахуванням змін, внесених Законом № 2628-IIІ, пункт 3 частини другої статті 2 Закону № 222-VIII викладено у редакції, згідно якої дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
З 18.12.2019 року, після виникнення спірних правовідносин, внесенням змін до абзацу першого частини другої статті 2 Закону № 222-VІІІ визначено, що дія Закону № 222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли та тривали у період до 18.12.2019, необхідно застосовувати наведені вище норми права у редакції чинній у такий період.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019 року, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні органи ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним.
З огляду на викладене, позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої статті 3 Закону № 222- VIII.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222- VIII, діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.
Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.
Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання.
З набуттям 01.07.2019 змін до Законів № 481/95-ВР та № 222-VIIІ, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, вищевказаний баланс порушено та допущено непропорційність.
Представник відповідача підкреслив, що до 01.07.2019 року Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього Закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 року № 2628 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому, Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання. уповноважені видавати такі ліцензії.
22 вересня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що вважає посилання позивача на норми Закону №222-VIII необгрунтованими, оскільки Закон України від 23.11.2018 р. №2628-УІІ1 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким фактично запроваджено ліцензування діяльності із роздрібної торгівлі пальним, був опублікований у офіційних виданнях до 01.07.2019 р. (Відомості Верховної Ради України 12.12.2018, Голос України 12.12.2018 р.), а тому відповідні суб`єкти господарювання мали змогу завчасно ознайомитись з запровадженими змінами та звернутися до органів ДФС з питання отримання відповідних ліцензій з 01.07.2019 р.
Тобто, здійснюючи реалізацію пального у період з 01.07.2019 р. по 08.07.2019 р. позивач достеменно знав, що відповідна діяльність підлягає ліцензуванню, однак у товариства відсутня ліцензія на роздрібну торгівлю пальним.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні, підтримавши доводи викладені у відзиві та запереченнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Перевірку розпочато 28.01.2020 року після вручення представнику позивача директору Кузьменко В.А. наказу ГУ ДПС від 14.01.2020 № 152-п та ознайомлення з направленнями на перевірку від 16.01.2020 р. № 213 та № 214, про що свідчить підпис у направленнях на перевірку.
До перевірки позивачем надано РРО тип МАРІЯ-303А1, з заводським номером НОМЕР_1 , яке зазначене у ліцензії про право роздрібної торгівлі пальним.
Фактичною перевіркою встановлено наступні порушення:
Згідно норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, зміст інформації зазначеній у фіскальному чеку (копія чеку реєстратора розрахункових операцій) під час проведення кожної розрахункової операції на реєстраторі розрахункових операцій (надалі РРО) автоматично направляється на сервер податкової служби України «Податковий блок» «Інформація» «фіскальні чеки».
Відповідно до підпунктів 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі- продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Згідно підпункту 72.1.14 пункту 72.1 статті 72 ПК України, для інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація про застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Згідно пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 № 1442 із змінами та доповненнями (далі Постанова № 1442), розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.
Державний реєстр РРО містить окремий розділ - Спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних станцій (АЗС).
Враховуючи вищевикладене, реалізація палива на АЗС позивача здійснювалась із застосуванням зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи спеціалізованого РРО з роздрукуванням чеків установленої форми.
Відповідно до частини 20 статті 15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Відповідальність за вказане порушення передбачена абз. 9 частини другої статті 17 Закону №481 та тягне за собою накладення штрафних санкцій у розмірі 250 000 грн.
За результатами фактичної перевірки складено акт від 27.01.2020 № 4733/04-36-32- 02/34062908, який направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення.
З урахуванням незгоди з висновками акту перевірки позивачем подано заперечення від 19.02.2020 №01/02-19.
За наслідками розгляду заперечень відповідач направив на адресу позивача висновок щодо обґрунтованості встановлення порушень викладених в акті перевірки від 28.01.2020 року №4733/04-36-32- 02/34062908.
Позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на вищезазначене рішення від 16.03.2020 № 01/03-16.
Відповідно до пп. 89.1.2. п. 89.1 ст.89 ПК України у разі несплати у строки, встановлені цим кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, право податкової застави виникає з дати виникнення податкового боргу.
Щодо доводів позивача про впроваджених змін до Закону №481 та не дотримання законодавцем строку для реалізації таких змін, суд має зазначити наступне.
Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирають чинності з 01 липня 2019 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 (далі - постанова № 227), ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.
Аналогічні роз`яснення згідно наведеного листа були опубліковані на усіх офіційних веб-порталах ГУ ДПС у областях, відтак суб`єктам господарювання була надана можливість завчасно звернутись із заявами для отримання відповідних ліцензій, враховуючи зазначені зміни до Закону №481.
Щодо доводів позивача про принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці, суд вважає, що наведений двомісячний строк встановлений законом був додержаний законодавцем, оскільки зазначені зміни щодо ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним були прийняті саме 23.11.2018 року, з моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які у подальшому вступили у дію з 01.07.2019 року.
Крім того, позивач посилається на ч.1 ст. 8 Закону №222-VІІІ, якою передбачено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.
Однак, з цього приводу суд має зазначити, що в газеті «Голос України» від 12.12.2018 року №237-238 був опублікований Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII.
Таким чином, вищевказані посилання позивача на норми Закону України №222-VІІІ є необгрунтованими та не можуть бути підставами для звільнення позивача від встановленої чинним законодавством відповідальності.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Що стосується доводів позивача про порушення строку розгляду скарги, суд має зазначити, що останнє не відповідає дійсності, оскільки Законом України від 30.03.2020 р. № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» внесено до підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пункт 52-8, яким передбачено зупинення перебігу строків, встановлених ст. 56 ПК України (в частині процедури адміністративного оскарження), щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) до 31 травня 2020 року та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст. 56 ПК України. Водночас, з урахуванням того, що перебіг строків, які зупинялися, продовжується, то контролюючий орган має право прийняти відповідне рішення з 1 червня 2020 року з урахуванням часу, що минув до такого зупинення. Таким чином, вказана норма не є імперативною, а тому відповідач не зобов`язаний прийняти рішення саме з 01.06.2020.
Аналізуючи вищевикладене, суд виходить з того, що позивач, реалізовуючи пальне у період з 01.07.2019 р. по 08.07.2019 р. був обізнаний, що така діяльність підлягає ліцензуванню, однак ліцензію не отримав. ліцензуванню, однак ліцензію не отримав.
При цьому, як встановлено судом, за вказаною ліцензією позивач звертався 26 червня 2019 року, але йому було відмовлено у наданні ліцензії. Повторно із заявою на отримання ліцензії позивач звернувся тільки 01.07.2019 року, та саме з цієї дати діяльність з реалізації пального підлягає ліцензуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У зв`язку з цим суд не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 жовтня 2020 року.

Суддя В.М. Олійник