Справа № 540/2201/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2201/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 до 2019 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 до 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби.

Ухвалою від 14.08.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 2015року до 2019 року у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України. 07.05.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій. Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 НГУ від 25.11.2019 № 252 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Втім, за період служби з 2015 року до 2019 року позивач не отримав від відповідача компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій, визначеної згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, за яким учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про виплату вказаної компенсації, однак, отримав лист відповідача від 05.06.2020 № 3/12-1378 про відмову у здійсненні вказаної виплати у зв`язку з відсутністю законних підстав для цього. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 01.05.2015 до 26.07.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.09.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з наступним. ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 25.11.2019 № 252 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та звільнений в запас до Збройних Сил України наказом командувача Національної гвардії України від 25.10.2019 № 195 о/с, відповідно до частини 6 ст. 23 п.п. "г" пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та направлений на військовий облік до Олешківського РВК, Херсонської області. Разом з цим, позивач перед виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ не подав у встановленому порядку рапорт про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Відповідач зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в році звільнення з військової служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Втім, на час звільнення позивача з військової служби чинним законодавством України не було врегульовано механізм проведення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки під час дії особливого періоду. Крім того, відповідач наголошує, що на виконання постанови Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18 командувачем НГУ від 28.12.2019 видане розпорядження № 27/32/4-9314 щодо порядку нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист", у п. 3 якого зазначено, що при звернені осіб, звільнених з військової служби, які до виключення зі списків особового складу не зверталися з відповідними рапортами про виплату їм компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасникам бойових дій, враховувати положення п. 3 рішення у зразковій справі № 620/4218/18, яким передбачено, що зміна фактичних обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі. Тобто, позивач не подав рапорт до звільнення з військової служби про виплату йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. А відповідно до змісту рішення зразкової справи, військовослужбовець подає рапорт до звільнення. Відтак, правовий механізм врегулювання питання виплати компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, передбаченої статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам, звільненим з військової служби, які до виключення їх зі списків особового складу не подавали в установленому порядку рапорт на виплату компенсації, на сьогодні відсутній. Посилаючись на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

08.09.2020 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, а 22.09.2020 відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив, які суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України у справах, визначених ч. 1 ст. 263, заявами по суті справи є позов та відзив.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення від 07.05.2015 №009371 набув статусу учасника бойових дій.

Відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_1 від 06.08.2015 № 600 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, старший лейтенант ОСОБА_1 у періоди з 01.10.2014 до 16.16.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Наказом командира військової частини військової частини № НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 25.11.2019 № 252 припинений (розірваний) контракт про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу ОСОБА_1 , звільнений з військової служби наказом командувача НГУ від 25.10.2019 № 195 о/с в запас до Збройних Сил України, відповідно до ч. 6 ст. 23 та пп. "г" п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), та направлений на військовий облік до Олешківського РВК, Херсонської області. Наказано виплатити: премію за особливий внесок у загальні результати служби за період з 01-25.11.2019 у розмірі 90 % посадового окладу, грошову компенсацію за невикористані 29 діб щорічної основної відпустки за 2019 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 років служби у розмірі 76770,00 грн, грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 25183,88 грн. Забезпечено виплату щорічної основної відпустки за 2019 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових та питань за 2019 рік. Допомога на оздоровлення за 2019 рік не виплачувалася. Вислуга років станом на 25.11.2019 складає 10 років 03 місяців 26 днів (календарна) та 00 років 03 місяці 00 днів (пільгова без урахування календарної вислуги).

Листом від 05.06.2020 № 3/12-1378 відповідач на звернення ОСОБА_1 від 02.06.2020 повідомив про відсутність підстав для виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року до 2019 року, п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2014-2019 року. Розпорядженням командувача НГУ від 28.12.2019 № 27/32/4-9314, встановлено на виконання постанови Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18, виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки здійснювати у порядку, визначеному п. 5 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям НГУ та іншим особам, затвердженої наказом МЗС України від 15.03.2018 № 200, за відповідним рапортом військовослужбовців, поданих до виключення їх зі списків особового складу, на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи). Також відповідач зазначив, що позивач не подав командуванню рапорт до виключення зі списків особового складу частини про надання відповідної відпустки чи проведення нарахування та виплати компенсації. Крім того, компенсація за невикористані дні додаткової відпусти може бути проведена з 06.06.2015 (дата набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни", а за 2014 рік вказана компенсація не передбачена.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Законом України "Про відпустки" від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За змістом п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII та "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII, відповідно).

Згідно зі ст. 1 Закону № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону № 1932-XII визначено термін "особливий період", як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, у ст. 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Із аналізу положень наведених вище законодавчих актів слідує, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Втім, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Разом з тим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

За ознаками, вказаними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішення від 16.05.2018 справі № 620/4218/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/4/19), ця справа є типовою, а справа № 620/4218/18 - зразковою.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 620/4218/18 (ПЗ/9901/4/19) (провадження № 11-550заі19), зокрема, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 залишене без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи із вказаної норми, при ухваленні даного рішення судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2015-2019 роках, що не заперечується відповідачем, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Зі змісту наказу від 25.11.2019 № 252 слідує, що відповідач не виплатив позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII за 2015-2018 роки. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 не подав керівництву до звільнення відповідний рапорт про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, суду зазначає таке.

Відповідач у листі-відмові у виплаті вказаної компенсації від 05.06.2020 № 3/12-1378, посилається на розпорядження командувача НГУ від 28.12.2019 № 27/32/4-9314, яким визначено, що на виконання постанови Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18, виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки необхідно здійснювати у порядку, визначеному п. 5 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям НГУ та іншим особам, затвердженої наказом МЗС України від 15.03.2018 № 200, за відповідним рапортом військовослужбовців, поданих до виключення їх зі списків особового складу, на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи).

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.03.2018 № 200 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в ГУ Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України.

Пунктом 5 Розділу ХХХІ "Виплата військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби або переміщення" Інструкції передбачено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Також, п. 7 Розділу І "Загальні положення" передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Отже, суд критично оцінює позицію відповідача, викладену у листі від 05.06.2020 №3/12-1378 про те, що виплата компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки проводиться за відповідним рапортом військовослужбовця, поданим до виключення його зі списків особового складу, оскільки Інструкцією визначено, що такі виплати проводяться лише на підставі наказу.

За таких обставин, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015-2019 років.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року до 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 25.11.2019.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ, пов`язаних з порушенням його прав.

У період з 14.09.2020 до 29.09.2020 головуюча суддя Кисильова О.Й. перебувала у відпустці, з 28.09.2020 до 02.10.2020 - період тимчасової непрацездатності у зв`язку із хворобою.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо відмови нарахувати та виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року до 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.11.2019.

Зобов`язати військову частину військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року до 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.11.2019.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 106030000