Справа № 340/686/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 340/686/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року в адміністративній справі №340/686/20 (головуючий суддя І-ї інстанції Петренко О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.02.2020 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-1995/14-20-СГ від 07.02.2020 року щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, орієнтовною площею 2,00 га на території Щасливської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, орієнтовною площею 2,00 га на території Щасливської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

- стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу згідно долучений доказів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-1995/14-20-СГ від 07.02.2020 року щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, орієнтовною площею 2,00 га на території Щасливської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, орієнтовною площею 2,00 га на території Щасливської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Стягнуто на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 4000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягненні на його користь вказаних судових витрат.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження.

Суд вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, під час апеляційного розгляду справи колегією не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Відмовляючи в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що до позову додано копію квитанції серії ААИ №550578 від 20.02.2020 року про оплату юридичних послуг для ОСОБА_1 в сумі 4000,00 грн.. При цьому суд зауважив, що у позовній заяві не зазначено реквізитів квитанції про оплату.Таким чином, позивачем не надано доказів оплати витрат за правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

Колегія суддів при апеляційному розгляді встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В запереченні на позовну заяву відповідачем зазначено про незгоду як із заявленою ОСОБА_1 сумою витрат на правничу допомогу, так і взагалі із задоволенням вимог про стягнення таких витрат.

З метою підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Ковалик М.Ф. надано копії наступних документів:

- ордер від 20.02.2020 року;

- договір про надання правової допомоги від 19.02.2020 року;

- акт приймання передачі наданої послуг від 20.02.2020 року, згідно якого надано правову допомогу: консультація з питань порядку приватизації земельної ділянки, оскарження рішень - 0,5 години - 500,00 грн.; складання позовної заяви, формування та розмноження позовних матеріалів - 3 години - 3000,00 грн.; консультування щодо порядку подання позовної заяви до суду, отримання реквізитів для сплати судового збору - 0,5 години - 500 грн.;

- квитанцію квитанції серії ААИ №550578 від 20.02.2020 року про оплату юридичних послуг в сумі 4000,00 грн. (а.с.9-13).

Колегія суддів звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат, тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Звідси, враховуючи предмет спору, а також те, що дана справа є справою незначної складності, суд апеляційної інстанції вважає, що понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн. є неспівмірним із складністю даної справи.

Крім того, перелічені в акті послуги: формування та розмноження позовних матеріалів, консультування щодо порядку подання позовної заяви до суду, отримання реквізитів для сплати судового збору взагалі не є послугами з правничої допомоги.

Також акт не містить інформації про обсяг виконаних робіт.

Далі, до матеріалів справи надано копію ордеру, проте ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження саме статусу адвоката, тобто що Ковалик Марина Федорівна має право на адвокатську діяльність, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, позовна заява не містить відомостей щодо складання її від імені ОСОБА_1 його представником адвокатом, вказана заява підписана позивачем.

Суд першої інстанції в рішенні звернув увагу на те, що у позовній заяві не зазначено реквізитів квитанції про оплату, тобто позивачем не надано доказів оплати витрат за правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

В апеляційній скарзі позивач послався на ту обставину, що таких реквізитів в позові і не могло бути зазначено, оскільки оплата правничої допомоги здійснена 20.02.2020 року, тобто після складання позову.

Проте, позовна заява датована 25.02.2020 року, тобто вже при наявності квитанції про оплату.

Крім того, згідно п.3.4 та п. 3.5 договору про надання правової допомоги від 19.02.2020 року підставою для сплати гонорару є рахунок, наданий адвокатом. Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку від адвоката.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано копії такого рахунку, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Звідси, враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності колегія суддів вважає, що відсутні докази сплати позивачем вказаної суми на правничу допомогу, а отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її стягнення з відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року вказана справа визнана незначною.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду ві 05 червня 2020 року в адміністративній справі №340/686/20 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду ві 05 червня 2020 року в адміністративній справі №340/686/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак