Справа № 560/2994/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2994/20
РІШЕННЯ

іменем України

01 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Наголюк О.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Давидюк Н.В., представника відповідача Лічман Л.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 10000 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 1 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 2524 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в сумі 17000 грн.;

відшкодувати позивачу судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою здійснення своєї господарської діяльності отримав Ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, термін дії якої з 14 вересня 2019 року по 14 вересня 2020 року. Місце здійснення торгівлі магазин - кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач також зазначив, що 19 лютого 2020 року отримав податкові повідомлення - рішення, що прийняті на підставі акта про проведення фактичної перевірки від 22 січня 2020 року №0022/22-01-32-01/ НОМЕР_1 , про що зазначено в податкових повідомленнях - рішеннях), а саме:

- від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 10000 грн. за порушення пункту 1 Постанови КМУ "Про встановлення розміру мінімальних оптово - відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" №957 від 30 жовтня 2008 року;

- від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 1 грн. за порушення п. 1 п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"";

- від 14 лютого 2020 року № відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 2524 грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Також, позивач вказав, що 06 травня 2020 року отримав податкове повідомлення - рішення №, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в сумі 17000,00 грн. за порушення вимог абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481 від 19 грудня 1995 року, що прийнято на підставі акта фактичної перевірки від 24 січня 2020 року №0022/22-01-32-01/ НОМЕР_1 .

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення - рішення протиправними, такими, що суперечать вимогам діючого законодавства та підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

30 червня 2020 року представником Головного управління ДПС у Хмельницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що не погоджується із позовними вимогами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000084320, , від 14 лютого 2020 року та № 1 від 30 квітня 2020 року на загальну суму штрафних (фінансових) санкцій 29 525 грн., вказує, що дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області при винесенні оскаржених податкових повідомлень - рішень є правомірними.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не спростовано законність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень про застосування фінансових санкцій, оскільки жодних обґрунтованих доводів в позовній заяві для цього не наведено, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

08 липня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що оскільки посадовими особами під час проведення перевірки не дотримано вимог законодавства, а позивач має усі первинні документи, що підтверджують правомірність своїх дій щодо здійснення господарської діяльності у спосіб що не суперечить законодавству України, тому на переконання позивача, податкові повідомлення - рішення, що прийняті за результатом перевірки є протиправним.

Позивач також зазначив, що враховуючи той факт, що перевірка проведена із грубим порушенням вимог діючого законодавства, в акті перевірки та в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях безліч неточностей та помилок, а порушення що зазначені у висновку акта перевірки спростовуються належними доказами, що долучені до матеріалів справи, тому просить позов задоволити та скасувати оскаржені податкові повідомлення - рішення.

Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 15 вересня 2020 року, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, вказувала на правомірність дій відповідача та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, провівши допит свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 12 квітня 2001 року та перебуває на обліку, як платник податків на загальній системі оподаткування.

Основним видом діяльності є "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами" (47.11).

На виконання наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 22 січня 2020 року №210 "Про проведення фактичної перевірки", відповідачем проведено фактичну перевірку магазину з кафетерієм " ІНФОРМАЦІЯ_1 " розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

За наслідками проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складено Акт (довідку) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання до виконання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним від 24 січня 2020 року №0022/22-01-32-01/ НОМЕР_1 .

Як встановлено із вищевказаного Акту фактичної перевірки, відповідачем виявлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

- порушення пунктів 1, 2 ст. 3 Р. ІІ Закону №265/95-ВР, а саме: в магазині кафетерії "Три дороги" реалізовано дві пляшки пива "Бочкове" Різдвяний смак, об`ємом 0,5 літра, по ціні 22,00 гривні за пляшку, та не видано фіскальний чек;

- порушення позивачем вимог постанови КМ України №957, а саме встановлено факт здійснення роздрібної торгівлі віскі за цінами нижчими від мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої. Згідно з ІС "Податковий блок" від 06 листопада 2018 року реалізовано 1 пляшку горілки "Немирівська" Пшенична 0,25 л, міцністю 40% по ціні 40,00 грн. за пляшку, в той час мінімальна роздрібна ціна на горілку (згідно додатку до постанови №957) становить не менше 44,70 гривень за 250 грам (0,25 літра);

- зберігання в магазині з кафетерієм "Три дороги" алкогольного напою (горілки) дві пляшки "Склянка на талій воді" об`ємом 0,5 літрів 40% спирту виробництва ТзОВ "НВП Гетьман", які були обклеєні однаковими марками акцизного податку, а саме: 13 ААБГ № 299797 від 11/18 25,392 грн. та 13 ААБГ №299797 від 11/18 25,392 грн.;

- порушення вимог п. 12 ст. 3 р. ІІ Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме відсутні підтверджуючі документи на товарно-матеріальні цінності (тютюнові вироби, алкогольні напої) , які перебувають в реалізації на загальну суму - 2076 грн. зокрема, до перевірки не надано документи, що підтверджують їх придбання (походження ТМЦ) у постачальників.

За наслідками проведеної перевірки та виявлених порушень, відповідачем прийняті оскаржені податкові повідомлення - рішення №000084320, , від 14 лютого 2020 року та № 1 від 30 квітня 2020 року на загальну суму штрафних (фінансових) санкцій 29525,00 грн.

Позивач не погоджуючись із висновками викладеними Акті фактичної перевірки та оскарженими податковими повідомленнями - рішеннями, які винесені відповідачем на його підставі, звернувся до суду про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до п.п. 191.1.1 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України (далі - ПК), контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ІІК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пункт 81.1 ст. 81 ПК України визначив, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З аналізу наведених норм слідує, що при виконанні функцій, визначених законом, контролюючі органи наділені правом проведення перевірки за умови вручення платнику податків копії наказу та пред`явлення йому направлення на перевірку та службового посвідчення.

Суд встановив, що направлення на проведення фактичної перевірки та копію наказу про проведення перевірки, а в подальшому і акт фактичної перевірки від 24 січня 2020 року №0022/22-01-32-01/ НОМЕР_1 було вручено продавцю магазину-кафетерію "Три дороги" ОСОБА_2 , яка розписалась в акті перевірки та отримала його екземпляр, що підтверджується відміткою в акті.

Щодо визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року № , суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів фактичної перевірки, відповідачем зафіксовано порушення позивачем пунктів 1, 2 ст. 3 Р.ІІ Закону №265/95-ВР, а саме: в магазині кафетерії "Три дороги" реалізовано дві пляшки пива "Бочкове" Різдвяний смак, об`ємом 0,5 літра, по ціні 22,00 гривні за пляшку, та не видано фіскальний чек.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Пунктом 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання суб`єкт господарювання притягається до відповідальності за вчинене порушення вперше - застосовується фінансова санкція у розмірі -1 гривня.

За порушення наведених норм до позивача застосовано податковим повідомленням-рішенням від 14 лютого 2020 року № фінансову санкцію на суму 1 гривня.

При цьому, позивач стверджує, що до початку перевірки із підстав не залежних від суб`єкта господарювання, а саме, у зв`язку із тим, що касовий апарат вийшов із ладу та перестав працювати, позивач відвіз його у ремонт, тому фактично у продавця магазину не було технічної можливості вибити розрахунковий документ під час проведення перевірки.

Сума виручки, що отримана від реалізації пива у сумі 44 грн. включено до складу доходу, оприбутковано в касі підприємства та на наступний день відображено у Z - звіті та відповідно сплачено акцизний податок.

При цьому, суд зазначає, що у разі відсутності касового апарату, позивачем не виконано свого обов`язку по належному оприбуткуванню вказаних коштів, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, продавцем було внесено запис до книги обліку розрахункових операцій лише на наступний день, що і підтвердив сам позивача, проте на переконання суду такі доводи не спростовують факту реалізації товару без видачі фіскального чеку та внесення відповідного запису до книги обліку розрахункових операцій безпосередньо після здійснення реалізації.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно виявленого порушення позивачем пунктів 1, 2 ст. 3 Р. ІІ Закону №265/95-ВР, відтак у суду відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року № .

Щодо правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року №, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем зафіксовано порушення позивачем вимог постанови КМ України №957, а саме встановлено факт здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої.

Згідно з абз. 31 ст. 1 Закону № 481/95-ВР, мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - це ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Пунктом 1 постанови КМ України № 957 встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

Відповідно до абз. 17 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) тютюнових виробів, але не менше 10 000 гривень.

Як встановлено судом, згідно з ІС "Податковий блок" від 06 листопада 2018 року реалізовано 1 пляшку горілки "Немирівська" Пшенична 0,25 л, міцністю 40% по ціні 40,00 грн. за пляшку, в той час, як мінімальна роздрібна ціна на горілку (згідно додатку до постанови №957) становить не менше 44,70 гривень за 250 грам (0,25 літра).

Вказаний факт порушення підтверджується витягом з ІС "Податковий блок" від 06 листопада 2018 року, який наявний у матеріалах перевірки.

Таким чином, суд вважає податкове повідомлення - рішення від 10 лютого 2020 року № про застосування до позивача 10000 грн. штрафу, таким, що прийняте відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо правомірності винесеного податкового повідомлення від 14 лютого 2020 року № на суму 17000,0 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Підпунктом 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з підп. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

За приписами підп. 226.1 статті 226 ПК України передбачено, що в разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

У відповідності до п. 226.2 ст. 226 ПК України, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з п. 226.11 ст. 226 ПК України, зберігання немаркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Отже, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання алкогольних напоїв, повинні додержуватись вимог абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР, ст. 226 ПК України та п. 20 Положення № 1251.

Статтею 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та тютюнових виробів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000,00 гривень.

Суд встановив, що у ході проведення перевірки встановлено зберігання в магазині з кафетерієм "Три дороги" алкогольного напою (горілки) дві пляшки "Склянка на талій воді" об`ємом 0,5 літрів 40% спирту виробництва ТзОВ "НВП Гетьман", які були обклеєні однаковими марками акцизного податку, а саме: 13 ААБГ № 299797 від 11/18 25,392 грн. та 13 ААБГ №299797 від 11/18 25,392 грн.

Дані марки були відібрані посадовими особами відповідача у ході проведення перевірки та відправленні на дослідження щодо їх автентичності.

Так, Управлінням державної політики у сфері пробірного контролю, документів суворої звітності та лотерейної діяльності надано висновок експертизи, а саме Акт експертизи від 27 березня 2020 року №094-03-20 відповідно до якого зазначено, що дані марки не відповідають наданим Поліграф комбінатом "Україна" контрольним примірникам.

Таким чином, склад правопорушення, за яке Законом №481/95-ВР передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

При цьому, випадки, коли алкогольні напої та тютюнові вироби вважаються немаркованими, перелічені п. 226.9 ст. 226 ПК України та п. 20 Положення № 1251.

Стосовно доводів позивача про те, що перевіряючими мало бути вилучено лише марки акцизного податку без самої пляшки напою, суд зазначає. що допитані у судовому засіданні посадові особи відповідача, які здійснювали перевірку, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що під час перевірки запропонували продавцю надати марки акцизного податку, а оскільки такі марки були надані разом із пляшками, то вказаними особами було відібрано їх разом із пляшкою.

Відтак, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30 квітня 2020 року №1 про застосування до позивача штрафних санкцій на суму 17000 грн. є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, тому не підлягає скасуванню.

Стосовно порушення обліку товарно-матеріальних цінностей, суд зазначає наступне.

В ході проведення перевірки встановлено порушення вимог п.12 ст. 3 р. ІІ Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме відсутні підтверджуючі документи на товарно-матеріальні цінності (тютюнові вироби, алкогольні напої), які перебувають в реалізації на загальну суму - 2076 грн. зокрема, до перевірки не надано документи, що підтверджують їх придбання (походження ТМЦ) у постачальників.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно ст. 20 Закону України № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, відповідачем встановлено не облік ТМЦ та зроблено висновок про те, що позивачем жодним чином не спростовано таке порушення, однак суд не погоджується із таки твердженням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 177 ПК України та Закону України № 265/95-ВР, позивач, як фізична особа підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, зобов`язаний мати у наявності первинні документи, що підтверджують походження та оприбуткування ТМЦ, що використовуються у господарській діяльності.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій та відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як встановлено судом, документи (видаткові накладні), що підтверджують факт придбання ТМЦ та використовуються позивачем у господарській діяльності у позивача наявні та долучені до матеріалів.

Щодо неможливості позивача надати відповідні документи під час проведення перевірки, суд встановив, що позивач повідомив посадових осіб ГУ ДПС у Хмельницькій області в телефонному режимі про те, що в момент проведення перевірки не можу бути присутнім в магазині - кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оскільки перебуваю у відрядженні у м. Хмельницький, у зв`язку іх здійсненням ремонту касового апарату, а також про те, що зможе прибути через декілька годин та надасть відповідні документи оскільки такі знаходяться на зберіганні саме у нього. Однак, посадові особи не дочекавшись позивача та надання відповідних документів, що підтверджують факт придбання ТМЦ, покинули об`єкт перевірки.

При цьому, суд вважає, що посадовими особами мало бути прийнято до уваги, той факт, що відповідно до трудового договору від 01 вересня 2017 року №2, який був пред`явлений продавцем магазину під час перевірки, ОСОБА_2 виконує функції виключно продавця магазину і не могла надати будь - які документи, що використовуються позивачем у господарській діяльності, а тому твердження відповідача про відсутність первинних документів, що підтверджують факт придбання та оприбуткування ТМЦ не відповідають дійсним обставинам справи та були спростовані позивачем у ході судового розгялду, а відтак прийняте податкове повідомлення - рішення № від14 лютого 2020 року є протиправним та підлягає до скасування.

При цьому, суд зазначає, що всупереч доводам позивача, контролюючим органом виконано всі правові приписи щодо умов та порядку допуску, проведення та оформлення результатів перевірки, за таких обставин суд не бере до уваги доводи позивача стосовно розбіжності дати складення акту фактичної перевірки, оскільки вважає таку розбіжність технічною помилкою, яка жодним чином не спростовує виявлені в ході проведення перевірки порушення.

Крім того, оскаржені податкові повідомлення - рішення мають відповідні роз`яснення та розрахунки, які чітко вказують на дату проведення перевірки та порушення, які були виявлені за її наслідками.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач частково довів обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень - рішень №000084320, , від 14 лютого 2020 року та № 1 від 30 квітня 2020 року на загальну суму штрафних (фінансових) санкцій 29 525 грн., відтак позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід задоволити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 14 лютого 2020 року №.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08 жовтня 2020 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя /підпис/ П.І. Салюк
Рішення не набрало законної сили
"Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду"
Помічник судді В.М. Тимчишин