Справа № 500/1402/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1402/20

10 вересня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

представника позивача Іванців Ю.С.

представника відповідача Чайківська М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області №53377-5408-1918 від 15.05.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 15.05.2019 №53377-5408-1918, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2019 рік в загальній сумі 145540,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень порушує право позивача, що полягає, на думку позивача, у безпідставному, всупереч вимогам ст.ст.36,37 Податкового кодексу України, покладенні на нього податкового обов`язку по сплаті зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2019 рік в загальній сумі 145540,54 грн. Позивач вважає, з урахуванням вимог частини другої ст.11 Цивільного кодексу України, у нього за відсутності укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки, не виникло жодних цивільних прав та обов`язків, а тому і визначення йому податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб є протиправним, оскільки позивач не набув статусу орендаря земельної ділянки.

Ухвалою суду від 22.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання в даній справі призначено на 14.07.2020 о 10:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив наступне. Позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна набув право власності на будівлі і споруди заводу на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0677, і право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Вказав, що ОСОБА_1 , набувши право власності на об`єкт нерухомості, отримав у користування і земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований. І тому, саме на нього покладається обов`язок сплати земельного податку у вигляді орендної плати з фізичний осіб, безвідносно до виконання обов`язку щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки. Звернув увагу суду на тому, що податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; плати за землю; транспортного податку. Відтак, зазначив, що на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 у справі №500/2668/19 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №857/4507/20, ОСОБА_1 звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки встановлено факт використання будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці. При цьому, вказав, що позивач у 2013 році, на базі належного йому комплексу будівель та споруд одноосібно створив приватне підприємство «Тернопільський млин» та став його єдиним власником. Тому, представник відповідача вважає, що підстав звільнення і від плати за землю у зв`язку з використанням будівлі з 2013 році, розташованій на земельній ділянці, не вбачається. Отже, на думку представника відповідача, оскаржуване в даній справі податкове повідомлення є правомірним та обґрунтованим.

Ухвалою суду від 14.07.2020 розгляд даної справи відкладено до 27.07.2020 о 11:30 год.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що із змісту договору купівлі-продажу від 31.07.2013 вбачається, що будь-яких відмов від земельної ділянки Тернопільська обласна спілка споживчих товариств як власник нерухомого майна на користь позивача не вчиняла. Натомість, вказав, що у пункті 3 вказаного договору купівлі - продажу йдеться лише про те, що придбане майно знаходиться на земельній ділянці відповідної площі, а також зазначено кадастровий номер земельної ділянки. Звернув увагу на тому, що на момент придбання позивачем нерухомого майна, земельна ділянка кадастровий номер якої згадано у договорі купівлі-продажу, перебувала у попереднього власника у постійному користуванні на підставі державного акту. Позивач зазначив, що жодного договору оренди між відповідною сільською радою і Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств укладено та зареєстровано не було, а тому договір від 31.07.2013 і не міг припинити договір оренди землі попереднім власником. Вважає, що сільська рада напередодні прийнятого нею рішення від 05.11.2013 за №29 зобов`язана була вирішити питання щодо припинення землекористування за попереднім власником (вилучити її в облспоживспілки); не містить таких даних і рішення від 29.01.2016 №31. Відтак, на думку позивача, відповідачем протиправно нараховано орендну плату за земельну ділянку та винесено оскаржуване в даній справі податкове повідомлення - рішення.

27.07.2020 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2020 о 10:00 год.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018 у справі №607/14058/16-ц встановлено, що договір оренди земельної ділянки не може вважатися недійсним, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували його доводи про те, що спірний правочин був укладений ним під впливом обману внаслідок не повідомлення його відповідачем про існування іншого орендаря - Тернопільську обласну спілку споживчих товарів, оскільки таке право користування спірною земельною ділянкою зазначеної спілки припинилося в силу вимог закону, при переході права власності на будівлі та споруди до ОСОБА_1 , у зв`язку із укладенням останнім договору купівлі-продажу будівель та споруд Великобірківського заводу продтоварів від 13.07.2013р. та не потребує оформлення припинення такого права будь-якими актами та документами. Отже, на думку представника відповідача, припущення позивача про те, що якщо б Тернопільська обласна спілка мала зареєстрований договір оренди землі, то лише б тоді до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, перейшло б право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача є помилковими. Також, вважає, що перехід права на земельну ділянку до нового набувача будівель і споруд відбувався в силу прямого припису закону і, таке право переходило саме на виділену частину земельної ділянки, вказану в умовах договору купівлі-продажу. Представник відповідача вказав, що станом на момент купівлі позивачем об`єктів нерухомості (31.07.2013) діяла редакція пункту 287.6 ст.287 Податкового кодексу України, відповідно до якої передбачалося, що при переході права власності на будівлю споруду податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

08.09.2020 у відкритому судовому засіданні розгляд справи відкладено до 10.09.2020 о 09:00 год.

10.09.2020 у відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні повністю з мотивів, наведених у відзиві на адміністративний позов, письмових запереченнях.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 15.05.2019 винесено податкове повідомлення - рішення, яким визначено податкове зобов`язання позивача за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" за 2019 рік в загальній сумі 145540,54 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим Кодексом України (надалі, ПК України).

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 265 ПК України, до складу податку на майно входить плата за землю.

Згідно статті 269 ПК України, платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 ПК України).

Базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (стаття 271 ПК України).

Порядок обчислення плати за землю регламентує стаття 286 ПК України.

У відповідності з підпунктом 286.1 цієї статті ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (пункт 286.3 статті 286 ПК України).

За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним. У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни (пункт 286.4 статті 286 ПК України).

Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Статтею 287 ПК України регулюється питання строку сплати плати за землю.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 цієї статті, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з пунктом 287.5 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, на думку суду, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Також, питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга). <…>. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (частина шоста).

Згідно частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина друга статті 377 ЦК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна) передбачала, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Крім цього, пунктом "е" статті 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до частин першої-другої статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (у редакції на момент укладення договору купівлі-продажу) земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пункту 287.6 статті 287 ПК України (в редакції на час придбання позивачем нерухомого майна) було встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Фізична особа - власник нежитлових будівель і споруд є платником земельного податку (у спірному випадку як землекористувач) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Покупець) та Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств (Продавець) 31.07.2013 укладено договір купівлі - продажу, у відповідності до якого продавець передає у власність покупцю будівлі і споруди Великобірківського заводу продтоварів загальною площею 6747,3 кв.м.

Нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу від 31.07.2013, знаходиться на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677, про що зазначено у пункті 1 договору.

Згідно Рішення Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 05.11.2013 за №299, надано дозвіл позивачу на складання технічної документації по відновленню меж земельної ділянки для передачі її в оренду площею 4,01 га, кадастровий номер :02:001:0677.

У відповідності до Рішення сесії Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29.01.2016 №31 "Про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою с.Чернелів - Руський", затверджено ОСОБА_1 нормативно грошову оцінку земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування приміщень) в сумі 2746048,00 грн. за адресою АДРЕСА_1 , передати в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,0100 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:001:0677, а також встановлено орендну плату в розмірі 5(п`ять) відсотків від нормативної грошової оцінки і укласти з Чернелево-Руською сільською радою договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років.

Головне управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Тернопільській області), вважаючи позивача землекористувачем земельної ділянки площею 4,0100 га з кадастровим номером :02:001:0677, винесло оскаржуване у даній справі податкове повідомлення-рішення.

Як про це зазначає позивач, укладеного договору оренди земельної ділянки з кадастровий номер :02:001:0677 між ним та відповідною сільською радою (на даний час Байковецькою сільською радою) немає, однак він фактично використовує приміщення та споруди, які розміщені на земельній ділянці, незабудована територія становить 3,1084 га, що підтверджується копією експлікації угідь.

Крім цього, Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018, яке набрало законної сили, у справі №607/14058/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним договору та скасування реєстраційної дії позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним запис Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №17311836, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Чернелево-Руською сільською радою та ОСОБА_1 , площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:067, розташованої на території Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 01.11.2016, у решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 28.08.2018, та Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №607/14058/16-ц Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 08.06.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 28.08.2018 в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.10.2019, яке набрало законної сили, у справі №607/17380/19 за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, в позові відмовлено.

Відтак, позивач, вважаючи договір оренди не укладеним, не здійснював орендну плату за земельну ділянку. Така інформація також підтверджується листами Байковецької сільської ради від 16.07.2020 №111, від 27.07.2020 №5/1313, у відповідності до якої кошти протягом 2016-2018, 2019 кошти від громадянина ОСОБА_1 в сільський бюджет не надходили.

12.07.2019 та повторно 27.01.2020 позивач звернувся до Байковецької сільської ради з заявою про передачу йому в оренду земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:067.

В подальшому, Рішенням Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.02.2020 №1125 "Про внесення змін та доповнень в рішення попередні сесій сільської ради", зокрема, вирішено внести зміни в пункту 3 рішення третьої сесії Чернелево-Руської сільської ради сьомого скликання від 29.01.2016 "Про затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 ", виклавши даний пункт у наступній редакції "П.3 Встановити орендну плату в розмірі 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, проіндексованої станом на 01.01.2020.

У відповідності до скріншоту даних з АІ "Податковий блок", Чернелево - Руською сільською радою надана до податкового органу інформація про те, що ОСОБА_1 є орендарем вказаної земельної ділянки.

Також, згідно листа Байковецької сільської ради від 31.07.2020 №2/1356 "Про надання інформації", інформація до Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо укладеного Договору оренди землі між Чернелево - Руською сільською радою та ОСОБА_1 надавалася Чернелево-Руською сільською радою, про що свідчить відтиск штампу Тернопільської ОДПІ від 29.01.2016.

Суд також зазначає, що в силу положень частини четвертої ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, при прийнятті рішення по суті, суд враховує те, що за 2016 рік позивачу нараховано плату за землю у вигляді орендної плати за цю земельну ділянку, правомірність якої підтверджено постановою Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 819/1596/16.

При цьому, надаючи оцінку правомірності нарахування земельного податку позивачу за 2016 рік Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі № 819/1596/16 зазначив, що реєстрація речового права не є обов`язковою умовою для визнання землекористувача платником податку, обов`язок ОСОБА_1 зі сплати земельного податку виник за дати укладення договору оренди земельної ділянки.

При цьому, станом на 15.05.2019 такий договір оренди вважався укладеним, що підтверджується судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2018 у цивільній справі №607/14058/16-ц про визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціям. Лише судовим рішенням від 11.10.2019 при розгляді цивільної справи №607/17380/19 про визнання договору оренди недійсним Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області констатував, що договір оренди земельної ділянки площею 4,0100 га, кадастровий номер :02:001:0677, слід вважати неукладеним.

В ході розгляду даної справи, судом не здобуто, а учасниками справи не подано належних доказів, що позивач не використовує дану земельну ділянку, або її фактичними користувачами є треті особи, зокрема Тернопільська обласна спілка споживчих товариств, у користуванні якої перебувала земельна ділянка до придбання нерухомого майна на ній позивачем.

Отже, на думку суду, фактично позивач користується даною земельною ділянкою протягом тривалого часу, проте таке користування, як слідує з наведених вище рішень судів, належним чином не оформлене та не зареєстроване.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що сільська рада прийняла рішення, яким затвердила нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка визначена (виділена) в натурі з присвоєнням відповідного кадастрового номера, та передала її в оренду ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що станом на момент купівлі позивачем об`єктів нерухомості (31.07.2013) діяла редакція пункту 287.6 статті 287 ПК України, відповідно до якої передбачалось, що при переході права власності на будівлю споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до змін, внесених до зазначеного пункту статті 287 ПК України Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII, слова "нерухоме майно" були замінені на "таку земельну ділянку". Отже, станом на момент виникнення права власності на придбане нерухоме майно (31.07.2013) зобов`язання сплачувати податок на землю виникало з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Користування будівлями та спорудами неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов`язок щодо сплати сум податкових зобов`язань з плати за землю у власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.

Крім цього, з правового аналізу норм Цивільного Кодексу України та Земельного Кодексу України, можна зробити висновок, позивач, набувши право власності на об`єкт нерухомості, також набув право користування і на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, а тому на нього покладається обов`язок сплати земельного податку у вигляді орендної плати з фізичний осіб, безвідносно до виконання обов`язку щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки Тобто, обов`язок сплати за користування земельною ділянкою виникає без заперечно. Така правова позиція зазначена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 28.05.2019 у справі №816/352/17, від 21.05.2020 у справі №826/18359/16 висловив наступну правову позицію: "У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас, у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку, обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі".

Суд також зазначає, що на час укладення договору купівлі-продажу від 31.07.2013 законодавець встановив імперативний припис щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому договір купівлі-продажу від 31.07.2013 у відповідності до абзаців першого та другого частини шостої статті 120 ЗК України містив таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти. Укладенню договору передувало виділення цієї частини в окрему земельну ділянку. Тобто перехід права на земельну ділянку до нового набувача будівель і споруд відбувався в силу прямого припису закону і, таке право переходило саме на виділену частину земельної ділянки, вказану в умовах договору купівлі-продажу.

Крім цього, на думку суду, право користування спірною земельною ділянкою зазначеної спілки припинилося в силу вимог закону, при переході права власності на будівлі та споруди до ОСОБА_1 , у зв`язку із укладенням останнім договору купівлі-продажу будівель та споруд Великобірківського заводу продтоварів від 13.07.2013 та не потребує оформлення припинення такого права будь-якими актами та документами.

Поряд з цим, у контексті ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд вважає, що контролюючий орган правомірно, виносячи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, встановив за позивачем обов`язок зі сплати земельного податку у вигляді орендної плати за 2019 рік, в якого земельна ділянка перебувала у фактичному володінні.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю. Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області №53377-5408-1918 від 15.05.2019 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 08 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ;

відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області , вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003

Головуючий суддя Дерех Н.В.