Справа № 200/11520/18-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 жовтня 2020 року

Київ

справа № 200/11520/18-а

адміністративне провадження №К/9901/24218/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 200/11520/18-а за позовом ОСОБА_1 до Мангушської районної державної адміністрації про визнання незаконними дії відповідача, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн та стягнення судових витрат,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Мангушської районної державної адміністрації (далі - відповідач), де просив:

визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення за пунктом 7 статті 40 КЗпП України;

скасувати наказ керівника апарату райдержадміністрації від 16.10.2018 року № 54-к про звільнення позивача, як протиправний;

поновити на посаді завідувача сектору у справах сім`ї, молоді та спорту Мангушської районної державної адміністрації з дня звільнення; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2018 по день поновлення на роботі з урахуванням встановленої надбавки;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 200/11520/18-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 200/11520/18-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року було задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 200/11520/18-а скасовано. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мангушської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконними дій відповідача, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Скасовано наказ керівника апарату Мангушської районної державної адміністрації від 16.10.2018 № 54-к про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору у справах сім`ї, молоді та спорту Мангушської районної державної адміністрації з 18.10.2018. Зобов`язано Мангушську районну державну адміністрацію Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.10.2018 по 15 жовтня 2019 з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. В решті позовних вимог відмовлено. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення присуджених платежів за час вимушеного прогулу за один місяць з відрахуванням з цієї суми обов`язкових податків і зборів.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 200/11520/18-а касаційну скаргу Мангушської районної державної адміністрації задоволено частково. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 200/11520/18-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Першого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 200/11520/18-а залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 200/11520/18-а залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.

З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження».

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає про те, що викладені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки не містять передбачені статтею 328 цього Кодексу підстави, а мотивування касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права не мають правового підґрунтя та фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судом оцінкою доказів у справі.

Так, у касаційній скарзі скаржник вказує, що касаційну скаргу подано на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, зокрема, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 червня 2020 року у справі № 826/7299/15 та від 13 травня 2020 року у справі № 826/1542/18 щодо порушення притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Сама по собі наявність судових рішень, в тому числі і суду касаційної інстанції, у яких задоволено позови про звільнення державної служби за порушення Присяги державного службовця, не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Так, зі змісту судових рішень у справі № 826/7299/15 слідує, що всупереч частини третьої статті 252 КЗпП України та частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" згода на звільнення позивача відповідачем отримана не була, натомість у цій справі судом апеляційної інстанції встановлено, що така згода профспілковою організацією на звільнення позивача з займаної посади надана, про що свідчить протокол засідання № 15.

У справі № 826/1542/18 судами встановлено що позивач не приймав Присяги державного службовця та відсутні вмотивовані висновки про вчинення позивачем порушення Присяги, а отже визнано протиправними рішення щодо звільнення позивача за порушення Присяги, якої він не складав. Натомість у цій справі судами встановлено факт прийняття позивачем Присяги державного службовця.

Отже, правовідносини у цій справі та справах № 826/7299/15, № 826/1542/18 не є подібними.

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Натомість касаційна скарги не містить належних доводів та обгрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковими для скасування судових рішень, - пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує їх прийнятність виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, проте, за відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, ця умова не може бути перевірена.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 200/11520/18-а за позовом ОСОБА_1 до Мангушської районної державної адміністрації про визнання незаконними дії відповідача, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн. та стягнення судових витрат - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду