Справа № 640/11571/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року місто Київ № 640/11571/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Неклесі І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом доДержавного підприємства "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
третя особа про Державний концерн "Укроборонпром" визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2020 №0103, №0103, №0103, №0103, №0103, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137, рішення від 27.03.2020 № та №,
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 вересня 2020 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, третя особа Державний концерн "Укроборонпром", в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.03.2019 №0103, №0103, №0103, №0103, №0101; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137 та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 № та №.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві в період з 28.01.2020 по 24.02.2020 проведена планова виїзна документальна перевірка Державного підприємства Науково-дослідного інституту радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за наслідками якої було складено Акт від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572. На думку позивача, висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, а податкові повідомлення рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій прийняті з порушенням принципу рівності перед законом, безсторонньо (неупереджено) та з порушенням принципу пропорційності. Позивачем наголошено на тому, що доводи відповідача про те, що виплати (внески) позивача в розмірі 791 000,00 грн (за 2018-й рік) та 2 900 000,00 грн (за 2019-й рік) на користь Державного концерну "Укроборонпром" є дивідендами в розумінні пп. 14.1.49 ст. 14 Податкового кодексу України не відповідають дійсності, оскільки Державний концерн "Укроборонпром" не є засновником позивача, а внески до ДК "Укроборонпром" не пов`язані з розподілом чистого прибутку (його частини). Щодо порушень, зафіксованих в п.п. 4-5 Акта перевірки з приводу того, що Державним підприємством "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" не сплачено податкове зобов`язання від вартості придбання послуг (комісійної плати), призначених для використання в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України, позивач вважає, що комісійні послуги не призначаються для їх використання, зокрема, в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України, оскільки останній укладає такі договори комісії з ДК "Укрспекцекспорт" та її дочірніми компаніями, які з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.1996 №1247 "Питання Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення" є єдиними уповноваженими державою посередниками у здійсненні зовнішьоекономічної діяльності у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, тому позивач має сплачувати комісійну плату не з метою постачання, зокрема, послуг, а з метою дотримання законодавства України. Позивачем також зазначено про те, що в Акті перевірки відповідачем не вірно зроблено висновок про не нарахування зобов`язання за комісійними послугами, наданими ДК "Укрспецекспорт" з урахуванням умов договору комісії від 20.04.2012 №USE-20/3-161-Д/К-12 та акта наданих послуг від 04.07.2019, оскільки під час перевірки не було враховано, що комісійна плата нараховується на всю суму договору, а не тільки щодо послуг, місце постачання яких розташоване за межами митної території України. Також, за твердженнями позивача, контролюючим органом не було надано належної оцінки щодо неподанням звітів з ЄСВ за січень 2015 та червень 2016 років, оскільки такий звіт було подано підприємством 20.07.2016, який було подано вдало, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті всупереч зазначеному.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання в адміністративній справі №640/11571/20.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесене податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій є законними.

Зокрема, у своєму відзиві від 07.07.2020 відповідачем наголошено на тому, що позивачем протягом перевіряємого періоду було здійснено виплату дивідендів на користь засновника за 2018 рік, січень-вересень 2019 року на загальну суму 3 691 000, 00 грн без виплати авансового внеску з податку на прибуток. Крім того, в ході проведення перевірки та до заперечень на акт перевірки позивачем не було надано первинних документів, які підтверджують, що комісійні винагороди, у тому числі за податковою накладною від 31.07.2019 №731035, пов`язані із здійсненням операції, що є об`єктом оподаткування ПДВ. Також на думку представника відповідача, останнім правильно встановлено порушення позивачем п. 201.1 201.10 ст. 201 щодо не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідних податкових накладних на загальну суму 274 748,00 грн. Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2002 №Ю-137 та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій № та відповідачем зазначено про те, що перевіркою повноти визначення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2019 встановлено його заниження на суму 296986, 31 грн. За результатами перевірки відповідачем встановлено неподання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації), застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за червень 2016 року, внаслідок чого занижено фонд оплати праці, на який нараховується єдиний внесок. Представником відповідача також наголошено на тому, що 08.07.2016 (11:20:49), 15.07.2016 (11:29:34) та 20.07.2016 (08:21:00) відповідно, засобами електронного зв`язку позивачем було направлено звітність Додаток 4 "Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів" за червень 2016 року, проте згідно квитанції 2 від 21.07.2016 (15:25) виявлено помилки/зауваження (результат обробки: відомості зі звітності страхувальника не внесено до Реєстру застрахованих осіб), однак звіт за червень 2016 року з виправленими помилками до контролюючого органу від позивача не надходив, з огляду на що відповідачем було правомірно встановлено порушення та прийнято вимогу про сплату боргу та відповідні рішення.

У своїй відповіді на відзив від 20.07.2020 позивач наголосив на тому, доводи відповідач, викладені у відзиві, не спростовують позицію позивача викладену у позовній заяві, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували правомірність встановлених порушень в Акті перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572. Як зауважив позивач, відповідачем не обґрунтовано підстав несвоєчасного прийняття/неприйняття звітності з ЄСВ; не надано пояснень, чому відповідачем проігноровано абз. 2 п. 1 розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435, яким визначено, що чинним вважається останній електронний або паперовий звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених ним Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, що, в свою чергу, було виконано позивачем.

Протокольною ухвалою суду від 24.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №640/11571/20 до судового розгляду по суті.

У зв`язку з надходженням 03.08.2020 до суду заяви від представника Державного концерну "Укроборонпром" про вступ у справу №640/11571/20 в якості третьої особи, протокольною ухвалою суду від 03.08.2020 судом залучено в якості третьої особи Державний концерн "Укроборонпром".

Відповідно до наданих до суду пояснень від 17.08.2020 представником третьої особи наголошено на тому, що на час проведення перевірки контролюючий орган не мав права збільшувати підприємству суму грошового зобов`язання, оскільки частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем в розумінні приписів Податкового кодексу України, а вказані платежі віднесені до коду 21010000 групи надходжень 20000000 "Неподаткові надходження". Крім того, на думку представника третьої особи, відповідачем помилково віднесено до дивідендів внески позивача на користь ДК "Укроборонпром", що підтверджується усталеною позицією органів державної влади, а висновки, викладені в Акті перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572 спростовуються матеріалами справи та судовою практикою.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, відповідь на відзив, пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на підставі направлень від 28.01.2020 №105/26-15-05-01-03, №120/26-15-42-07, №132/26-15-05-06, №616/26-15-05-09-01 в період з 28.01.2020 по 24.02.2020 проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства з 01.10.2016 по 30.09.2019, а також внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2019, іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатом проведеної перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві складено Акт від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, в якому зафіксовані наступні порушення ДП "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація":

1. П. 44.1, п.44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 664 380 грн., у тому числі: за 2018 рік на суму 142 380 грн., за три квартали 2019 року на суму 522 000 гривень;

2. п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 зі змінами, в результаті чого встановлено заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті на загальну суму 907 986 грн., у тому числі: за 2018 рік на суму 194 586 грн., за три квартали 2019 року на суму 713 400 гривень;

3. пп. 57.11.1., 57.1 1.2. п. 57.1 1 ст.57 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми авансового внеску при виплаті дивідендів на загальну суму 827817 гривень, в т.ч. за півріччя 2018 року на суму 88815 гривень, затри квартали 2018 року на суму 133223 гривень, за 2018 рік на суму 177406 гривень, затри квартали 2019 року на суму 650412 гривень;

4. п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 274748 грн., у тому числі: у жовтні 2018 на суму 108634 грн., у грудні 2018 на суму 3248 грн., у липні 2019 на суму 109878 грн., у вересні 2019 на суму 52988 гривень;

5. п.201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 274 748 грн., в тому числі: листопад 2017 у сумі 46619 грн., грудень 2017 у сумі 52007 грн., червень 2018 у сумі 10008 грн., грудень 2018 у сумі 3248 грн., липень 2019 у сумі 109878 грн., серпень 2019 у сумі 52988 гривень;

6. п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст.49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, зі змінами та р. III «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 №4, а саме: в податковому розрахунку за 1 квартал 2018 року, З квартал 2019 року, неправильно відображено ідентифікаційні номери фізичних осіб, що призвело до зміни платника податку;

7. п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010№2464-УІ, зі змінами, в результаті несвоєчасного подання та неподання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень 2015, червень 2016;

8. п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-УІ, зі змінами, в результаті чого донараховано фонду оплати праці за червень 2016 року - 1416622,74 грн. та єдиного соціального внеску за червень 2016 року на загальну суму 296986,31 грн. (ЄСВ: 22 % - 287907,47 грн, 8,41 % - 9078,84 грн.).

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, позивачем подано письмові заперечення на вказаний Акт перевірки.

Однак, як зазначив позивач, вказані заперечення не були враховані та були винесені, зокрема, податкові-повідомлення рішення від 27.03.2020 №0103, №0103, №0103, №0103 та №0103; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137; рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 та № №.

З метою адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) позивача звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою 17.03.2020 №20-135 (вх. від 17.03.2020 №42582/10), проте рішенням від 24.03.2020 №52971/10/26-15-05-01-03 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) залишено без змін.

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 27.03.2019 №0103, №0103, №0103, №0103, №0101, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137 та рішеннями про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 № та №, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 1- 2 пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пункти 5 - 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, визначають, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що позивачем було віднесено на інші витрати операційної діяльності нараховані та виплачені дивіденди (внески у зв`язку із розподілом чистого прибутку) Державному концерну «Укроборонпром» в загальній сумі 3 691 000 грн., у тому числі: за 2018 рік в сумі 791 000 грн - у розмірі 15% чистого прибутку, отриманого за результатами 2016 року, за 3 квартали 2019 року в сумі 2 900 000 грн. - у розмірі 15% чистого прибутку, отриманого за результатами дев`яти місяців 2018 року.

Відповідно до пп. 14.1.49 ст. 14 Податкового кодексу України дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини).

При цьому, як зазначив позивач, його внески до ДК "Укроборонпром" не є дивідендами, оскільки останній не є засновником ДП "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація", а внески до ДК "Укроборонпром" не пов`язані з розподілом чистого прибутку (його частини).

Так, правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об`єктами державної власності» №185-V від 21.09.2006 року (далі - Закон №185-V).

Згідно з ч. 1 ст. 11-1 Закону №185-V державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зідно з частинами 1-3 статті 73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Як зазначено позивачем, відповідно до Статуту Підприємства воно є унітарним державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром».

Судом встановлено, що відповідно до Додатку до Статуту ДК «Укроборонпром», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 року № 993, Державне підприємство "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" входить до переліку державних підприємств - учасників Державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до статті 1 Статуту ДК «Укроборонпром» Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" (Офіційний вісник України, 2011 p., № 1, ст. 6).

Згідно з ст. 15 Статуту ДК «Укроборонпром» учасники Концерну зобов`язані: дотримуватися вимог цього Статуту; виконувати рішення органів управління Концерну, прийняті відповідно до його компетенції, визначеної цим Статутом; сплачувати внески в порядку та розмірах, визначених генеральним директором Концерну; сприяти виконанню завдань Концерну; розвивати співробітництво в рамках діяльності Концерну.

Відповідно до ст. 29 Статуту ДК «Укроборонпром» джерелами формування майна Концерну є, зокрема, внески учасників Концерну.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 (далі - Порядок № 138).

Відповідно до п.1 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" (1341-15), а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Вказаним пунктом також визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету за відповідний період Державним концерном "Укроборонпром", його учасниками, державними унітарними підприємствами, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, які задіяні у розробленні, виробництві та ремонті озброєння, військової і спеціальної техніки та їх складових і є виконавцями державного оборонного замовлення у зазначений період, визначається у розмірі 30 відсотків згідно з Постановою КМУ № 933 від 26.10.2016.

Пунктами 2, 3 Порядку № 138 встановлено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Як встановлено судом, позивач є учасником Державного концерну "Укроборонпром", а тому на нього поширються приписи Порядку №138.

В Акті перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572 відповідачем зазначено про те, що відповідно до рахунку бухгалтерського обліку 949 «Інші витрати операційної діяльності», позивачем було віднесено на витрати нараховані та виплачені дивіденди засновнику підприємства - Державному концерну «Укроборонпром» в загальній сумі 3 691 000, 00 грн.

Однак суд не погоджується з зазначеними доводами, та вважає, що внески позивача на користь Державного концерну «Укроборонпром» не є дивідендами в розумінні п. 14.1.49 ст. 14 ПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 25.02.2016 року №31-11410-07-10/5491 «Про надання роз`яснення» вказано, що відповідно, до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських, операцій підприємств, і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 № 291, нарахування державними підприємствами внесків до Концерну відображається за дебетом рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» і кредитом рахунку 68 «Розрахунки за іншими операціями» (том 1, аркуш справи 62-63).

В листі ДК «Укроборонпром» від 06.03.2020 року № UOP 2.1-1940 зазначено, що вищевказані роз`яснення Міністерства фінансів України відповідають нормам додатку № 4 до Розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику Підприємства, затвердженого Концерном.

За визначеннями підпунктів 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що частина чистого прибутку не є податковим зобов`язанням та/або штрафною (фінансовою) санкцією, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та не є санкцією за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відповідно, не може бути податковим боргом.

Позиція про те, що платіж частини чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем в розумінні Податкового кодексу України, висловлено також у листі Державної фіскальної служби України від 06 квітня 2016 року №7645/6/99-99-19-02-01-15.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що частина чистого прибутку позивача не є податком чи збором та не може вважатися податковим платежем в розумінні Податкового кодексу України, що свідчить про невідповідність висновків Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, визначених в пунктах 1-3, а тому враховуючи викладене, податкові повідомлення рішення від 27.03.2020 №0103, №0103 та №0103, прийняті відповідачем не на підставі, не у межах та не у спосіб, що передбачений законом, а тому підлягають скасуванню.

Також, як встановлено перевіркою, позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 274748, 00 грн, у тому числі: у жовтні 2018 року на суму 108634, 00 грн, у грудні 2018 року на суму 3248, 00 грн, у липні 2019 року на суму 109 878, 00 грн, у вересні 2019 року на суму 52 988, 00 грн, а також не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 274 748, 00 грн, в тому числі: листопад 2017 року у сумі 46619, 00 грн, грудень 2017 у сумі 52007, 00 грн, червень 2018 у сумі 10008,00 грн, грудень 2018 у сумі 3248, 00 грн, липень 2019 у сумі 109 878, 00 грн, серпень 2019 у сумі 52988, 00 грн.

Відповідно до Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572 проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 у загальній сумі 976698,00 гривень на підставі таких документів: оборотно-сальдових відомостей, журналів-ордерів, карток та аналізів рахунків 36, 20, 92, 64, 79, договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт (наданих послуг), звітів комісіонерів, виписок банку, податкових накладних, податкових декларацій та інших документів встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 4.1 Декларацій «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за основною ставкою» у загальній сумі 274748 гривень, в тому числі: листопад 2017 у сумі 46619 грн., грудень 2017 у сумі 52007 грн., червень 2018 у сумі 10008 грн., грудень 2018 у сумі 3248 грн., липень 2019 у сумі 109878 грн., серпень 2019 у сумі 52988 гривень.

Судом встановлено, що зазначені операції здійснювались в межах укладених договорів комісії між позивачем ДК «Укроборонпром» та ДГЗП «Спецтехноекспорт», щодо продажу нерезидентам документації, надання робіт, послуг на території замовників- нерезидентів, перелік яких наведено в акті перевірки.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

На думку позивача, комісійні послуги, які надавались позивачем відповідно до комісійних договорів не призначаються для їх використання, зокрема, в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України. Діяльність, пов`язану з державним контролем за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання, з метою забезпечення захисту національних інтересів України, дотримання нею міжнародних зобов`язань щодо нерозповсюдження зброї масового знищення, засобів її доставки, обмеження передач звичайних видів озброєння, а також здійснення заходів щодо недопущення використання зазначених товарів у терористичних та інших протиправних цілях регулюється Законом України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання».

Відповідно до Договору комісії від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12 комітент Державне підприємство "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" (м. Київ), в особі директора ОСОБА_1 , що діє на підставі Статуту, і має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, з одного боку, і комісіонер Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (м. Київ), в особі виконуючого обов`язки генерального директора Кожевнікова Вадима Борисовича, що діє на підставі наказу від 09.02.2012 №54-ОС та Статуту Компанії, і має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, з іншого боку, разом Сторони, уклали даний Договір про наступне, зокрема, коміссіонер зобов`язується за дорученням Комітента, від свого імені за рахунок Комітента, за плату вчинити правочин з продажу комплекту експлуатаційної документації "Минерал-МЭ" та корабельного багатофункціонального радіолокаційного комплексу цілевказівки "Минерал-МЭ". Виступаючи від свого імені, Комісіонер самостійно вчиняє зовнішньоекономічну угоду з третьою особою.

За посиланням позивача, на підставі вказаного Договору, позивачем здійснювалась переважна кількість операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

На підтвердження зазначених доводів та виконання умов Договору позивачем до матеріалів справи долучено Специфікацію до Договору від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12, Технічні вимоги до Договору від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12, Звіти Комісіонера про виконання умов Договору від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12 №1 від 14.06.2012, №2 від 31.07.2012, №3 від 31.08.2012, №4 від 30.11.2012, №5 від 18.12.2012, №6 від 18.09.2013, №7 від 23.10.2013, №8 від 08.01.2014, №9 від 31.03.2014, №10 від 30.04.2014, №11 від 27.06.2014, №12 від 27.02.2015, №13 від 31.03.2017, №14 від 24.04.2017, №15 від 31.07.2017, №16 від 31.10.2017, №17 від 30.11.2017, №18 від 29.12.2017, №19 від 27.04.2018, №20 від 31.05.2018, №21 від 27.06.2018, №22 від 31.08.2018, №23 від 31.10.2018, №24 від 31.01.2019, №25 від 26.04.2019, №26 від 27.06.2019, №27 від 31.07.2019 та Акт приймання приймання послуг за Контрактом від 30.06.2011 №USE-20/3-107-K/КЕ-11 за Договором комісії від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12.

Як вже зазначалось, за вказаним Договором та іншими договорами, які зазначені в Акті перевірки, комісіонером виступає Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт".

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.1996 №1247 "Питання Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення" уповноважено компанію "Укрспецекспорт" здійснювати експорт та імпорт озброєння, боєприпасів, військової та спеціальної техніки, матеріалів і технологій подвійного призначення, робіт і послуг військового та спеціального призначення, інших товарів, що підлягають експортному контролю, товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, а також реалізацію зазначеної продукції, робіт і послуг на внутрішньому ринку.

Компанія "Укрспецекспорт" є уповноваженим державою посередником у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

В свою чергу, відповідно до пункту 17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно з пунктом 19 П(С)БО 16 «Витрати» витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема, оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут.

Тобто, законодавством України встановлено, що витрати на оплату комісійної винагороди (плати) є витратами на збут та не відносяться до собівартості товару, а відтак не призначаються для їх використання, зокрема, в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

При цьому із вказаних Звітів Комісіонера про виконання умов Договору комісії від 20.04.2012 №USE-20.3-161-Д/К-12 вбачається, що кошти отриманні за Договором залишені у комісіонера відповідно до п.5.4 Договору комісії для оплати витрат на виконання доручення, що узгоджується із вищенаведеним.

Відтак, проаналізувавши вказані вище положення законодавства та долучені до матеріалів справи докази, суд прийшов до наступного висновку, оскільки кошти щодо сплати витрат на виконання доручення є витратами на збут та не відносяться до собівартості товару, а відтак не призначаються для їх використання, зокрема, в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України, таким чином, висновки відповідача щодо порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження показників, суд вважає необґрунтованими.

Окрім того, у ході проведення перевірки перевіряючими встановлено порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 , п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 274 748, 00, в тому числі: листопад 2017 у сумі 46619, 00 грн., грудень 2017 у сумі 52007, 00 грн, червень 2018 у сумі 10008 грн., грудень 2018 у сумі 3248 грн., липень 2019 у сумі 109878 грн., серпень 2019 у сумі 52988 гривень

З приводу встановленого правопорушення суд зазначає наступне.

Згідно п. 198.5 ст. 198 ПКУ, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПКУ визначено обов`язок платника податку скласти, на дату виникнення податкових зобов`язань, податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (201.2 ст. 201 ПКУ).

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 ПКУ, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до вимог цього пункту, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно із Податковим кодексом України.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України для платника податку встановлено строки для реєстрації зведених податкових накладних у ЄРПН за товарами/послугами, необоротними активам, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися у визначених законодавцем операціях.

Як уже встановлено судом, кошти щодо сплати витрат на виконання доручення є витратами на збут та не відносяться до собівартості товару, а відтак не призначаються для їх використання, зокрема, в операціях, місце постачання яких розташоване за межами митної території України, а позивач позивач, в свою чергу, зобов`язаний укладати договори комісії з ДК "Укрспецекспорт" і її дочірніми підприємствами та, відповідно, сплачувати комісійну плату не з метою постачання, зокрема, послуг, а з метою дотримання вимог законодавства України, відтак у позивача не виникає обов`язку щодо здійснення реєстрації податкових накладних у ЄРПН у відповідності до порушення, визначено відповідачем в пункті 6 висновків Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572.

Суд також звертає увагу, що доводи відповідача з приводу того, що в ході проведення перевірки та до Заперечень ДП НДІРС «Квант-Радіолоація» не було надано первинних документів, які підтверджують, що зазначена додаткова комісійна плата пов`язана із здійсненням, операцій, що є об`єктом оподаткування, не беруться судом до уваги, оскільки як зазначено в Акті перевірки відповідачем проведено перевірку на підставі таких документів: податкових накладних, виписок з банку, договорів, податкових накладних, актів приймання-передачі, договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт (наданих послуг), звітів комісіонерів, виписок банку, податкових накладних, податкових декларацій та інших документів, однак яких саме документів не було надано відповідачем, останнім в Акті перевірки не зазначено.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, висновки контролюючого органу, викладені в пунктах 5, 6 висновків Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, та оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.03.2020 №0103 та №0103 не ґрунтуються на нормах законодавства, а тому підлягають скасуванню.

З приводу порушень, викладених в пунктах 7-8, та відповідно, протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137, рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 № та №, суд зазначає наступне.

Як зазначено в Акті перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572, за результатами перевірки встановлено неподання звіту про суми нарахованої заробітної (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів ДП НДІ РС "Квант-Радіолокація", за червень 2016, внаслідок чого занижено фонд оплати праці, на який нараховується єдиний внесок: в розмірі 22% на загальну суму 1 308 669,82 грн; в розмірі 8, 41% на загальну суму 107 951,92 грн, чим порушено пп. 1 п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI, зі змінами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Частина 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів ч. ч. 8, 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За змістом положень ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція № 449).

Відповідно до пунктів 2- 3 розділу VI Інструкції № 449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Як зазначив позивач та підтверджується матеріалами справи, 08.07.2016 засобами електронного зв`язку останнім було направлено звітність Додаток 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів» за червень 2016 року. Згідно квитанції 2 від 15.07.2016 15:28 «автоматична обробка електронного документу/звіту виконана вдало (перелік попереджень за наявності). Дані завантажено до Реєстру застрахованих осіб.

15.07.2016 засобами електронного зв`язку позивачем повторно направлено звітність Додаток 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне, соціальне страхування до органів доходів і зборів» за червень 2016 року. Згідно квитанції 2 від 20.07.2016 «автоматична обробка електронного документу/звіту виконана вдало (перелік попереджень за наявності). Дані завантажено до Реєстру застрахованих осіб.

20.07.2016 засобами електронного зв`язку позивачем втретє направлено звітність Додаток 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів» за червень 2016 року. Згідно квитанції 2 від 21.07.2016 «виявлені помилки/зауваження: код помилки 09. Дата початку завантаження файлу: 20.07.2016 23:14:36. Дата реєстрації звіту в Реєстрі застрахованих осіб: 20.07.2016 23:14:36. Номер реєстрації звіту в Реєстрі застрахованих осіб: 680477. Результат обробки: відомості зі звітності страхувальника не внесено до Реєстру застрахованих осіб. Виправте помилки та надішліть повторно електронний документ».

Відповідно до Акта перевірки від 02.03.2020 №152/26-15-05-01-03/24577572 позивачем тричі подавались звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів 08.07.2016, 15.07.2016 та 20.07.2016 відповідно.

Матеріалами справи підтверджено, що дійсно, звітність, яка була подана позивачем до контролюючого органу 20.07.2016 не була прийнята останнім у зв`язку з виявленням помилки/зауваження.

Проте суд звертає увагу, що два попередні звіти було прийнято вдало, що підтверджується матеріалами справи, а саме квитанціями №2 від 15.07.2016 (том 1, аркуш справи 116) та №2 від 20.07.2016 (том 1, аркуш справи 127).

Відповідно до направленого звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті становить 296 986, 31 грн.

В матеріалах справи також наявні копії платіжних доручень від 30.06.2016 №2500, від 30.06.2016 №2496, від 23.06.2016, від 15.06.2016 №2470, від 14.06.2016 №2465, від 10.06.2016 №2453, від 09.06.2016 №2448, від 07.06.2016 №2441 та від 03.06.2016 №2429 з призначенням платежу: єдиний внесок за червень 2016 року.

Таким чином, доводи відповідача щодо несплати позивачем єдиного внеску за червень 2016 року спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137 та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 № та № підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.03.2019 №0103, №0103, №0103, №0103, №0101; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2020 №Ю-137 та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2020 № та №.

3. Стягнути на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 020,00 грн (двадцять одну тисячу двадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 06.10.2020.

Суддя Іщук І.О.