Справа № 400/4109/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 р. № 400/4109/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ

за позовом:Моісеєнко Олександра Анатолійовича, АДРЕСА_1

до відповідача:Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Космонавтів, 61, м.Миколаїв,54056

про:визнання постанови від 24.03.2020 № 55209378 такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП №55209378 від 24.03.2020 у розмірі 24392,25 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від № 1404-УІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Відповідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-УІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно пункту 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Позивач вважає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець (на час спірних правовідносин) визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, а розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Крім того, позивач зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.П також було винесено постанову від 08.05.2020 ВП № 62029478 про стягнення з боржника основної винагороди (виконавчого збору) у розмірі 24392,26 грн, що може призвести до подвійного та безпідставного стягнення виконавчого збору з позивача.

Позивач про подачі позову просив поновити строк звернення з позовною заявою до суду, суд враховуючи всі обставини зазначені позивачем приходить до висновку про поновлення позивачу строку звернення з позовною заявою до суду.

Ухвалою від 29.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено на 06.10.2020 о 10:00.

06.10.2020 до суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду та надання часу для підготування відзиву на позовну заяву.

Судом 06.10.2020 року розгляд справи відкладено на 08.10.2020 враховуючи стислі строки розгляду скарг на державних виконавців , які встановлені ст. 287 КАС України.

У судове засідання позивач не прибув надав клопотання про розгяд справи в письмовому провадженні, відповідач у судове засідання з`явився надав пояснення по справі просив у задоволенні позову відмовити.

08.10.2020 до суду відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову, мотивуючи тим, що положеннями ч.1, 2 ст.27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Оскільки виконавчий лист був повернутий стягувачу за його заявою, а виконавчий збір не було стягнуто. то відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ державний виконавець цілком правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору. Позивач помилково пов`язує стягнення виконавчого збору з реальним стягненням грошових коштів на користь стягувача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва по справі №2-2630 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райфайзен банк Аваль" заборгованість за кредитним договором в сумі 243 922,59 грн., Ленінським районним судом м. Миколаєва 20.03.2011 по справі № 2-2630 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 243 922,59 грн.

Постановою ВП №55209378 від 23.01.2017 відповідач відкрив виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Постановою від 04.04.2019 ВП №55209378 відповідачем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника

В подальшому 24.03.2020 було винесено постанову ВП №55209378 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Старшим державним виконавцем було винесено постанову ВП № 55209378 від 24.03.2020 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 24 392,25 грн., яку передано на виконання, та відкрито виконавче провадження ВП № 61651433.

Позивач дізнався, що в провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження ВП № 61651433, відкрите 26.03.2020 про виконання постанови ВП № 55209378 від 24.03.2020 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 24392,25 грн. Стягувачем виступає Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позивач не погоджується з постановою ВП №55209378 від 24.03.2020 про стягнення виконавчого збору, тому звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Згідно з вимогами ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої).

Частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про

обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження №55209378) встановлювалось, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018).

Частиною 4 ст.27 Закону N 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом .

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті

27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні приписи містить "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 №512/5 .

Частиною 1 ст.2 Закону N 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України "Про виконавче провадження" не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Судом зазначалось, що державним виконавцем прийнято постанову ВП № 55209378 від 04.04.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 243 922,59 грн., а також постанову від 24.03.2020 ВП №55209378 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", за якою виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору дійсно ухвалена без фактичного здійснення стягнення (повного або часткового) на користь стягувача суми боргу.

Згідно ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець приймає постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження), якщо виконавчий збір не стягнуто.

Закон України "Про виконавче провадження" не містить такого положення, як стягнення виконавчого збору лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу, та положень про те, що оскільки стягнення не відбулось, то стягнення виконавчого збору є помилковим.

Ч. 8 ст.27 Закону "Про виконавче провадження" встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується. Подальше звернення до приватного виконавця для виконання виконавчого листа не є підставою, яка звільняє від сплати судового збору при виконання виконавчого листа державним виконавцем.

Крім того, суд зазначає, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані

судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні "Про виконавче провадження", які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення, що мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, надання оцінки правомірності спірної постанови може бути надана лише у разі оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таке правозастосування викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2020 р. у справі № 260/801/19, № 260/801/19, від 04.08.2020 р. у справі № 200/13920/19-а. В даній справі позивач не оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55209378, а також за відсутності фактичного стягнення виконавчого збору за наслідками завершеного виконавчого провадження та за наявності встановлених судом правових підстав для винесення постанови державного виконавця від 24.03.2020 ВП №55209378 про стягнення виконавчого збору, тому суд приходить до висновку про її правомірність.

Посилання позивача на те, що з нього двічі було стягнуто виконавчий збір постановою від 23.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження за ВП №55209378 та постановою від 24.03.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу за ВП №55209378 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Представник позивача пояснив у судовому засіданні, що виконавчий збір належить і було стягнуто лише 24.03.2020 року згідно оскаржуваної постанови.

Доводи позивача щодо необхідності розраховувати виконавчий збір у процентному відношенні від суми фактично стягнутого боргу, а не суми, яку належало стягнути згідно з виконавчим документом судом не приймаються до уваги, так як, позивач послався в позові на стару редакцію ЗУ "Про виконавче провадження" від 30.11.16 №1730-VII. Як вже було зазначено вище слід керуватись ч.2 ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження".

Стосовно доводів позивача, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий

збір є ідентичними видами стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 08.05.2020 ВП №62029478 щодо стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 24392,26 грн слід пов`язувати з іншим виконавчим провадженням.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ним оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Натомість, позивачем не доведено та не надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відтак, з урахуванням наведеного, в задоволенні позову судом відмовляється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м.Миколаїв, 54056 ) - відмовити

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга