Справа № 214/4012/20
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/4012/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Шевченко Ю.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Гедзуна Максима Васильовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Гедзуна Максима Васильович (далі за текстом «інспектор»), в якому просить визнати дії інспектора протиправними; скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.05.2020 року винесену інспектором; закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову наводить наступне. 30.05.2020 року о 12:21:46 інспектором було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕАМ № 2607921 відповідно до якої він, позивач, рухався на автомобілі SKODA Kodiaq номерний знак НОМЕР_1 (далі за текстом «автомобіль «Шкода») по трасі М-04 на 152 км дороги о 12:13:25 зі швидкістю 74 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в зоні дії знаку 3.29 на 24 км/год, чим порушив п. 12.9.б. Правил дорожнього руху, перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передбаченими знаками 3.29, 3.31, 30.3. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCam LTI 20/20. Адміністративне правопорушення передбачено частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено штраф в розмірі 255 грн. З винесенням зазначеної постанови та притягненням до адміністративної відповідальності не згоден. Вказує, що в зоні дії зазначеного в оскаржуваній постанові дорожнього знаку 3.29, швидкість руху не перевищувала дозволену. Зі змісту пункту 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі-Правила дорожнього руху) встановлено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Згідно пункту 12.10 Правил дорожнього руху, додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно. При цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта. У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. У відповідності до Правил дорожнього руху України та Держстандарту ДСТУ 4100:2014 для позначення таких ділянок доріг в Правилах дорожнього руху передбачений інформаційно-вказівний знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Як і інші знаки «п`ятої» групи, він повинен встановлюватися безпосередньо перед відповідною ділянкою дороги, а в п.10.7.63 Держстандарту зазначено, що "для визначення зони дії ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, знак 5.70 застосовують з табличкою 7.2.1. або в нижній частині знаку 5.70 розміщують зображення відповідно до таблички 7.2.1. Зазначає, що всупереч зазначених вимог, на трасі М-04 за 1100 м. до місця, з якого патрульна поліція за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів здійснює контроль за порушеннями, встановлено інформаційно-вказівний знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» без застосування таблички 7.2.1. та без розміщення в нижній частині знаку 5.70 зображення відповідно до таблички 7.2.1. Пунктом 8.2. Правил дорожнього руху визначено, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена (п. 8.21. Правил дорожнього руху). Вказує, що на даній ділянці дороги знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» встановлено з порушенням вимог Правил дорожнього руху, оскільки був скритий для огляду листям та гілками дерев (фотознімок ділянки дороги з скритим знаком 5.70 додається). Відповідно до Правил дорожнього руху знак 3.29 означає заборону руху із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові. Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Зона дії знаків може бути зменшена: установленням у кінці зони його дії відповідно знаків; зміною на знакові величини максимальної швидкості руху. Так, на ділянці траси М-04 152 км в напрямку м. Кривого Рогу, встановлено дорожні знаки 3.29, що передбачають поступову зміну максимальної швидкості руху до 90 км/год, 70 км/год та 50 км/год (фотознімки зроблені камерою телефону зазначеної ділянки дороги додаються). Зазначає, що в оскаржуваній постанові швидкість автомобіля 74 км/год було зафіксовано в зоні дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження максимальної швидкості руху 90 км/год. Таким чином, зафіксована швидкість руху 74 км/год не перевищувала дозволену на 24 км/год, як зазначається в оскаржуваній постанові. Вказує, що зазначена в оскаржуваній постанові швидкість 74 км/год не має до нього ніякого відношення, оскільки рухався в потоці автомобілів, і з такою швидкістю міг рухатися інший транспортний засіб попереду чи збоку мого автомобілю. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Вважає, що постанову винесено всупереч Конституції України з порушенням принципу індивідуальної юридичної відповідальності особи. Зазначає, що технічні дані, зафіксовані лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCam LTI 20/20, є незаконними, неналежними та недопустимими. Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Вказує, що в оскаржуваній постанові зазначається, що швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCam LTI 20/20 проте, відсутні відомості щодо серійного номеру, яким, нібито, зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, будь-які фото- та відеозаписи, зафіксовані за допомогою технічного засобу, який не зазначено в постанові про адміністративне правопорушення не можуть вважатись належними та допустимими доказами. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 15.11.2018 по справі №524/5536/17, від 24.01.2019 по справі №428/2769/17 та від 26.04.2018 по справі №202/2862/17. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Наполягає, що вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року. Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому - п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр); п.2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру. Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12. Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року. На його прохання пред`явити сертифікат на лазерний вимірювач швидкості руху TRUCam, а також свідоцтва про повірку пристрою відповідачем було проігноровано. З наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів № 193 від 08.02.2016 року вбачається, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним. Стверджує, що показники швидкості руху автомобіля отримані за допомогою «TruCam LTI 20/20» не є належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри не був належним чином повірений та відповідно, не може бути придатним до застосування. Вказує, що постанова не містить жодного доказу, який би підтверджував факт вчинення саме ним адміністративного правопорушення. Згідно із вимогами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. У відповідності до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Так, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Зазначає, що доказів, що свідчили б про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відсутність будь-яких доказів, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі №357/10134/17, від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 26.04.2018 № 211/3520/16-а. Вказує, що, працівник поліції не роз`яснив права та обов`язки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та порушив процедуру розгляду справи. Права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху визначається Законом України «Про дорожній рух» № 2953-XII від 28.01.93р. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи. Під час зупинки транспортного засобу працівник поліції не повідомив свої прізвище і посаду та тримаючи засіб вимірювання в руках, зазначив, що мною було перевищено швидкість руху. З зазначеним я не погодився, тоді до нас підійшов інший працівник поліції, який цей час перебував в будівлі посту патрульної поліції і також, не повідомляючи свої прізвище і посаду, попросив мене пред`явити водійські права та перейшов до складання постанови. Зазначає, що зупинку його транспортного засобу і фіксацію швидкості руху вимірювачем TRUCam LTI 20/20 було здійснено одним працівником патрульної поліції, а оскаржувану постанову про накладання адміністративного стягнення винесено зовсім іншим працівником патрульної поліції, який під час зупинки його транспортного засобу знаходився в будівлі посту патрульної поліції. Вимога зафіксувати зазначене порушення в протоколі була проігнорована працівниками поліції взагалі. Крім того, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі закріплено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкції). Відповідно до частини 9 Розділу III Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Відповідно до частини 4 Розділу III Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Зазначає, що працівник поліції, що виніс оскаржувану постанову не представився, порушив процедуру розгляду справи, не роз`яснив мої права та обов`язки, чим лишив можливості надати пояснення, заявити клопотання та скористатися юридичною допомогою. Зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значущі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Під час розгляду справи заявлялися клопотання про залишення позову без розгляду, про залучення третьої особи, у задоволенні яких відмовлено. Також заявлялося клопотання про відкладення розгляду справи, яке задоволено.

У судовому засіданні 14 липня 2020 року позивач позов підтримав повністю та підтвердив його зміст. В подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому подав відзив на позов, в якому просить розглянути справу за його відсутності та зазначив наступне. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 12.9.«б» водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено відповідні дорожні знаки , або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові. Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Зона дії знаків може бути зменшена: установленням у кінці зони його дії відповідно знаків; зміною на знакові величини максимальної швидкості руху. Дія знака, що встановлений перед населеним пунктом, позначеним знаком, поширюється до цього знака. Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. У відповідності до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Частиною 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Згідно ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень..., зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП. Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Вказує, що 30.05.2020 близько 12 години 21 хвилин, ним, відповідачем, у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства, було винесено постанову серії ЕАМ № 2607921 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 255 гривень. Вказана постанова обґрунтована тим, що позивач, керуючи транспортним засобом «Шкода», рухався в Дніпропетровській обл., Криничанському р-н., на а/д М-04, 152 км, зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив обмеження швидкості руху на 24 км/год., встановлене дорожнім знаком 3.29; замірювання швидкості руху зазначеного транспортного засобу під керуванням позивача здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCam № 000672. Наполягає, що вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення) набрав чинності Закон України № 596 -VІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження. Вказує, що з вищенаведеного випливає висновок, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Щодо позовної вимоги про визнання дій відповідача протиправними, звертає увагу суду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, крім іншого, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. За існуючим правилом, правові норми по відношенню одних до інших поділяються на загальні та спеціальні. Загальна норма врегульовує певні відносини в цілому, спеціальна - встановлює деякі особливості порівняно із загальною, тобто врегульовує вужче коло відносин. Наведена вище правова норма за своїм змістом є загальною і встановлює можливі способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб, які звернулись до суду за таким захистом. Водночас, КАС України містить норму, якою врегульовані особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України. за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Отже, ч. 3 ст. 286 КАС України порівняно з ч. 1 ст. 5 КАС України є спеціальною нормою, оскільки єдиний предмет її регулювання полягає у встановленні можливих способів судового захисту в окремо визначеній категорії справ - справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Крім того, така ж спеціальна норма міститься у ст. 293 КУпАП, якою встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Вказує, що наведений у вказаних вище нормах перелік можливих способів судового захисту є вичерпним. Зауважує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів (змістовний принцип застосування правових норм). З аналізу вищевказаних норм вбачається, що під час вирішення судами справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності визнання постанови (інших рішень) про притягання до адміністративної відповідальності протиправною чинним законодавством не передбачено. Отже, спеціальними нормами чинного законодавства встановлені певні обмеження щодо способу судового захисту, який може бути застосовано судом саме по цій категорії справ. Відтак, позовні вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними не можуть бути задоволені під час розгляду даної справи. Звертає увагу на законність підстав та порядку використання поліцейськими лазерних вимірювачів швидкості TruCam. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму (тобто, основною функцією даного приладу є здійснення певних вимірювань, а здійснення фото- або відеофіксації є додатковою функцією), що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCAM, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012. Процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 р. № 113/98-ВР, (втратив чинність 01.01.2016 р.) та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, які наразі втратили чинність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 р. № 113/98-ВР, (втратив чинність 01.01.2016 р.) засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов`язковим вимогам нормативних документів з метрології. Також відповідно до п. 1.3. «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки», затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19.02.2002 № 100 (втратив чинність 14.06.2016 р.) сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видаються на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки іноземним виробникам засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представникам в Україні (далі - іноземні виробники) - для офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України партіями. Тобто вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України партіями. Саме на виконання вимог вищевказаних нормативно-правових актів, які наразі втратили чинність, і здійснювалися державні приймальні випробування приладу TruCAM з подальшою реєстрацією останнього в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 TruCAM був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Зауважує, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019. При цьому, прилад TruCAM було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства. Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки. Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314-VI (набрав чинності 01.01.2016 р.) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17862, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.12.2019 та чинного до 19.12.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000672, є придатним до застосування. Враховуючи вищевикладене, та з огляду на приписи чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/111923 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCAM до застосування. Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCAM також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція може застосовувати такі превентивні заходи, крім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Отже, отримана за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam інформація має оцінюватися уповноваженою особою поряд з іншими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП під час розгляду відповідної справи. Крім того, основною функцією лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 є здійснення певних вимірювань. Тобто TruCam LT1 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не засобом фото- або відео фіксації. Право поліцейських використовувати прилади з функціями фото- та відео фіксації, які працюють у не автоматичному режимі передбачено, зокрема ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» застосування превентивних заходів у вигляді застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зазначає, що позиція щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості TruCAM та належності доказів, отриманих з цих пристроїв, була застосована у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 359/9278/18 та у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 у справі № 857/874/19.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: посвідчення (а.с.15), свідоцтво (а.с.16), постанова (а.с.17), фототаблиці (а.с.18-19), свідоцтво (а.с.38), сертифікат (а.с.39), експертний висновок (а.с.40-41), повідомлення (а.с.42).

Також судом оглянутий зміст відеозапису, який міститься на диску (а.с.43). Під час огляду встановлено, що на диску мається 8 файлів.

На файлі з останніми буквами «avi» видна проїзна частина, по якій рухаються автомобілі, у тому числі автомобіль «Шкода», навпроти якого з`являється помітка у вигляді хрестика. На екрані маються написи: «30/05/2020,12:13:12, 74 км.г.».

На файлі з останніми цифрами «312» мається зображення автомобіля «Шкода» з зазначенням швидкості, відстані.

На файлі з останніми цифрами «281» на початку маються цифри «11:15», наприкінці «12:24» мається зображення автомобіля «Шкода», за кермом якого перебуває позивач, з яким розмовляють поліцейські. Зі змісту файлу вбачається, що біля ділянки дороги, на якій знаходиться автомобіль, розташовані різні будівлі стаціонарного посту.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: постанову (а.с.8-9), диск (а.с.33), фототаблицю (а.с.40), так як вони стосуються факту порушення правил дорожнього руху та накладення на позивача адміністративного стягнення. Внаслідок сторонніх шумів зміст розмови не чути. Далі видно, як складається постанова, копія якої вручається позивачу.

На інших файлах мається зображення свідоцтва, сертифікату, експертного висновку, повідомлення.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом: постанову (а.с.17), записи на файлі з останніми буквами «avi», так як вона стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: фототаблиці (а.с.18-19), свідоцтво (а.с.38), сертифікат (а.с.39), експертний висновок (а.с.40-41), повідомлення (а.с.42), так як вони стосуються обґрунтованості використання технічного приладу.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає неналежними доказами: посвідчення (а.с.15), свідоцтво (а.с.16), так як вони не стосуються предмету доказування по справі.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає неналежними доказами фототаблиці (а.с.18-21), так як з їх змісту не вбачається, коли саме та на якій дорозі вони зроблені, а отже вони не стосуються предмету доказування по справі.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд вважає допустимими доказами: постанову (а.с.17), свідоцтво (а.с.38), сертифікат (а.с.39), експертний висновок (а.с.40-41), повідомлення (а.с.42), записи на диску (а.с.43), які одержані з дотриманням вимог КАС України.

Згідно ст. 75 КАС України постанову (а.с.17), свідоцтво (а.с.38), сертифікат (а.с.39), експертний висновок (а.с.40-41), повідомлення (а.с.42), записи на диску (а.с.43), суд вважає достовірними доказами.

Твердження позивача про те, що відстань між автомобілем та місцем, з якого патрульна поліція здійснювала вимірювання, складала 1100 м. і на цій відстані встановлено інформаційно-вказівний знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» без застосування таблички 7.2.1. та без розміщення в нижній частині знаку 5.70 зображення відповідно до таблички 7.2.1., спростовується змістом файлу з останніми цифрами «312», на якому ця відстань визначена як 215,7 м., а тому суд їх вважає недостовірним твердженням та не бере до уваги.

Приймаючи до уваги недостовірність твердження позивача про відстань, з якої здійснювалася фіксація швидкості його руху, суд також вважає недостовірним твердження позивача про те, що швидкість автомобіля зафіксовано в зоні дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження максимальної швидкості руху 90 км/год.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

30 травня 2020 року позивач рухався, керуючи автомобілем «Шкода» по трасі М-04 на 152 км дороги о 12:13:25 в зоні дії знаку 3.29 зі швидкістю 74 км/год., що встановлено змістом файлу з останніми буквами «avi».

30 травня 2020 року інспектором було винесено постанову про накладання на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій інпектор зазначив, що позивач рухався на автомобілі «Шкода» по трасі М-04 на 152 км. дороги о 12:13:25 зі швидкістю 74 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в зоні дії знаку 3.29 на 24 км/год., чим порушив п. 12.9.б. Також зазначив, що швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCam LTI 20/20. Інспектор вказав, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Цією постановою на позивача накладено штраф в розмірі 255 грн.

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «Правила»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону. Як встановлено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) повинні з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідальність за ст.122 ч.1 КУПАП настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до пункту 12.9. б. Правил, водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31.

Знак 3.29 Правил "Обмеження максимальної швидкості" забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Знак 3.31 Правил "Зона обмеження максимальної швидкості" забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.

Судом встановлено, що позивач 30 травня 2020 близько 11 год. 39 хв., керуючи автомобілем «Шкода» зі швидкістю 74 км./год. рухався в зоні дії знаків 3.29. та 3.31, якими швидкість руху обмежено до 50 км./год. Тим самим позивач допустив порушення пункту 12.9.б Правил.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

На переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв з дотриманням вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішив справу з дотриманням вимог закону.

При цьому суд приймає до уваги, що інспектор обґрунтовано застосував вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20.

Також суд вважає, що у інспектора були допустимі докази перевищення позивачем швидкості руху на 20 км./год.

Дійшовши до переконання, що при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор діяв без порушенням вказаних вимог КУпАП, суд вважає, що інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності обґрунтовано. Отже винесена інспектором постанова не підлягає скасуванню, провадження по справі не підлягає закриттю.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» ст.ст.7, 122, 245, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 9, 73-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Гедзуна Максима Васильовича (місце перебування: м.Дніпро, пл.. Троїцька, 2а) про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов