Справа № 200/1937/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. Справа№200/1937/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Мурашко Д.О., за участю представника відповідача Голуб М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678, 87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Митрополитська, 177а) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код 43142826, 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, буд 59) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 листопада 2019 року №. Позов вмотивовано тим, що на адресу відокремленого підрозділу позивача - Регіонального управління з експлуатації каналу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (; 84112, Донецька обл., місто Слов`янськ, вулиця Університетська, будинок 13) надіслано спірне рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку на суму 3913,58 грн. Вважає таке рішення протиправним, оскільки в силу вимог ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» підприємство звільнено від відповідальності за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з земельного податку. Зазначає про існування обставин непереборної сили, які засвідчені в сертифікаті Торгово-промислової палати України.

10 березня 2020 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30 березня 2020 року.

19 березня 2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що податковим органом проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку КП «Компанія «Вода Донбасу» визначеному в податковій декларації з плати за землю юридичних осіб від 12.02.2018 № за земельні ділянки, розташовані на території Іванопільської сільської ради Костянтинівського району. Село Іванопілля Костянтиніського району, де розташовані земельні ділянки позивача, до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, не входить. Вважає, що КП «Компанія «Вода Донбасу» не звільнена від сплати земельного податку за земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, позивач задекларувавши узгоджене податкове зобов`язання зі сплати за землі та орендної плати за землю за 2018 рік не сплатив його у встановлені законодавством строки, що й спричинило зростання податкового боргу та нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату.

30 березня 2020 року, 12 травня 2020 року, 01 червня 2020 року, 22 червня 2020 року, 05 серпня 2020 року ухвалами суду, за клопотанням представника позивача, відкладено підготовче засідання на 12 травня 2020 року, 01 червня 2020 року, 22 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 01 вересня 2020 року відповідно.

08 травня 2020 року, 19 червня 2020 року, 04 серпня 2020 року, 28 вересня 2020 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких зазначено, що у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року відповідно до ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції, були звільнені від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Враховуючи наявні сертифікати ТПП від 25.11.2014 №1735 та від 17.11.2014 №1517, якими засвідчені обставини непереборної сили, позивач в силу вимог ст.10 цього Закону звільнений від відповідальності за порушення строків сплати грошових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб. Зауважує про обов`язок лише нараховувати податкові зобов`язання у період 2014-2016 роки та відсутність обов`язку його сплати, що призвело до протиправного зарахування сплачених грошових коштів в рахунок погашення зобов`язань за 2014 2016 роки. Фактичне розташування філії у місті Горлівка звільняє від відповідальності в силу вимог п.п.38.1 п. 38 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

01 вересня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28 вересня 2020 року.

У судове засідання призначене на 28 вересня 2020 року представник позивача не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи, що обґрунтовано продовженням терміну карантину, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корнавірусом SARS-CoV-2».

Вирішуючи питання щодо перенесення судового засідання суд враховує, що представником позивача у клопотанні не визначені причини, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами. Суд враховує, що явка позивача та/або його представника у судове засідання не визнана обов`язковою. При цьому, з матеріалів справи вбчається, що Регіональне управління з експлуатації каналу комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, відносно якого складено спірне податкове повідомлення рішення, знаходиться за адресою: вул. Університетська, буд. 13, м. Слов`янськ, Донецька область у зв`язку з чим, суд зазначає, що позивач, якщо вважав, що розгляд справи без участі представника не є можливим, мав можливість прибути у судове засідання для надання додаткових пояснень у справі.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що під час підготовчого провадження були встановлені всі передбачені статтею 180 КАС України та вчинені дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, а неявка позивача та/або його представника не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим, суд визнав за можливе, з метою дотримання розумного строку розгляду адміністративної справи, розглянути її за наявними у справі матеріалами.

У судовому засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши обставини, аналогічні тим, що викладені у відзиві.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678, місцезнаходження: 87547, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця к. Лібкнехта, будинок 177А) зареєстровано як юридична особа. Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (ідентифікаційний код 35397853, місцезнаходження 84112, Донецька обл., місто Слов`янськ, вулиця Університетська, будинок 13) є відокремленим підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу».

З матеріалів справи вбачається, що позивачу у постійне користування надано землю для розташування існуючих об`єктів водопостачання на території Костянтинівського району (Іванопольська сільська рада) площею 387,3561 га та площею 135,3714 га, про що свідчить державні акти на право користування землею.

Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Костянтинівської ОДПІ подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок) за 2014 рік, 2015 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік в яких визначені річні суми земельного податку, що підлягають сплаті за даними платника.

Суми земельного податку, які визначені в податкових деклараціях за 2014 рік, 2015 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік відображені в ІКП.

Зазначені обставини не є спірними.

Відомостей щодо зменшення податкових зобов`язань з земельного податку (зокрема, уточнюючих розрахунків) до суду не надано.

Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» здійснювалась сплата самостійно визначених грошових зобов`язань зі сплати за землю за 2017 рік, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями від 28.02.2017 №387, від 27.03.2017 №444, від 26.04.2017 №483, від 26.05.2017 №564, від 29.05.2017 №566, від 26.06.2017 №642, від 27.07.2017 №66, від 18.08.2017 №132, від 28.08.2017 №150, від 08.09.2017 №198, від 11.09.2017 №214, від 27.10.2017 №414, від 27.11.2017 №507, від 27.12.2017 №601, від 26.12.2017 №607, від 23.01.2018 №668, від 26.01.2018 №693, за 2018 рік - платіжні доручення від 23.02.2018 №790, від 26.03.2018 №862, від 25.04.2018 №938, від 25.05.2018 №1020, від 26.06.2018 №110, від 27.07.2018 №1163, від 27.08.2018 №1225, від 26.09.2018 №1337, від 26.10.2018 №1418, від 29.11.2018 №1532, від 26.12.2018 №31, від 28.01.2019 №130, за 2019 рік - платіжні доручення від 25.02.2019 №221, від 28.03.2019 №313, від 25.04.2019 №1374, від 29.05.2019 №438, від 27.06.2019 №524, від 29.07.2019 №620, від 28.08.2019 №687, від 27.09.2019 №795, від 30.10.2019 №892, від 27.11.2019 №997, від 20.12.2019 №1093, від 27.01.2020 №1182.

Із особового рахунку позивача (земельний податок) вбачається, що сплачені кошти зараховані в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

16 жовтня 2019 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області за результатом перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання по земельному податку Регіонального управління з експлуатації каналу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" складено акт №124/05-99-51-41/35397853. Перевіркою встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по строку 30.01.2019 по земельному податку (декларація від 12.02.2018 №) протягом строків визначених п.57.1 ст.57, п.287.3 ст.283 Податкового кодексу України.

11 листопада 2019 року на підставі акту перевірки складено податкове повідомлення рішення №, яким за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 19567,90 грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 3913,58 грн.

Позивач вважає, що прийняте Головним управлінням ДПС у Донецькій області податкове повідомлення - рішення є протиправним, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України предметом камеральної перевірки може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. ПК України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв)землекористувачі.

Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п.286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як передбачено пунктом 287.3 статті 287 цього Кодексу, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п. 87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації, при цьому, у разі наявного податкового боргу зарахування сплачених грошових коштів здійснюється згідно з черговістю його виникнення.

Судом встановлено, що визначений Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в податкових деклараціях за 2014 рік, 2015 рік земельний податок окремо не сплачувався, сплачені платежі у період 2017 2018 р.р. зараховані в рахунок погашення податкового боргу, в т.ч. на погашення сум земельного податку, які визначені позивачем у деклараціях за 2014, 2015 роки, як такі, що підлягають сплаті до бюджету, що не суперечить вимогам п.87.9 ст.87, п. 287.3 ст. 287 ПК України.

Підставою до застосування штрафної санкції, згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст.287 ПК України, за що на підставі статті 126 ПК України, застосовується штраф.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, зазначеними нормами за порушенням строку сплати узгоджених сум грошового зобов`язання передбачена відповідальність.

Суд зазначає, що відповідно до даних облікової картки платника податків, позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з плати за землю згідно податкової декларації від 12.02.2018 № по терміну сплати 30.01.2019, у зв`язку з чим податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.11.2019 №.

Щодо наявності у позивача пільги, визначеної ст. 6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669-VII (далі Закону №1669) від 02.09.2014 року суд враховує, що цей закон прийнято для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведеного, датою початку проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року , станом теперішній час АТО триває.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 цього Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Кабінетом Міністрі Україні затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення розпорядженням № 1053-р від 30.10.2014 р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у якому, серед інших є с.Іванопілля Костянтинівського району, де розташовані земельні ділянки позивача.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Аналізуючи наведене, а також беручи до уваги факт прийняття 02 грудня 2015 року Розпорядження № 1275-р, суд зазначає, що станом на час прийняття спірного рішення факт знаходження у спірний період населеного пункту с.Іванопілля Костянтинівського району, на території, де проводиться антитерористична операція.

Таким чином, у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Проте, 08 червня 2016 року набув чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII Про внесення змін до Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування, яким стаття 6 Закону № 1669-VII була викладена в наступній редакції: Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно частини 4 статті 4 Закону №1669-VII, в редакції Закону України № 1365-VIII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Також, суд звертає увагу на те, що з 15.04.2017 порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень Кодексу в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-УІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні.

У абзацах першому та другому підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Відповідно до підпункту 38.1 підпункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу визначено, що: тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України; територія населених пунктів на лінії зіткнення - територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 38.2 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно зазначеного розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р с.Іванопілля Костянтинівського району, на території яких розташовані земельні ділянки позивача, не входять до зазначеного переліку.

Отже, суд зазначає, що позивач до 08 червня 2016 року був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності, переданої йому в оренду, оскільки здійснював діяльність на території проведення антитерористичної операції, а після внесення змін 08 червня 2016 року до Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції позивач мав здійснювати оплату за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Позивач вказує на те, що грошові зобов`язання за 2014 рік - 2016 рік підприємством не були сплачені у встановлені законом строк, у зв`язку з тим, що Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу відповідно ст. 6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції звільнений від сплати земельного податку.

Стосовно сплати земельного податку за 2017- 2019 рік позивач вказує на те, що ним у встановлені законом строки здійснювалась сплата податку, у зв`язку з чим вважає, що за підприємством не обліковується податковий борг.

Суд погоджується, що суб`єкти господарювання, які здійснювали діяльність на території де проводилась антитерористична операція звільняються від виконання обов`язків щодо сплати земельного податку з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року, однак звертає увагу, що в силу вимог п. 287.3 статті 287 цього Кодексу, податкові зобов`язання щодо плати за землю, визначені у податкових деклараціях на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів. Доказів подання позивачем уточнюючих податкових декларацій з плати за землю, якими зменшені суми грошового зобов`язання з плати за землю до суду не надані. Зазначена обставина не є спірною та визнається сторонами.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог п. 87.9 ст. 89 ПК України, у зв`язку з наявною заборгованістю станом на 31.12.2018 сплачений позивачем податок з плати за землю зараховано в рахунок погашення наявної заборгованості, що призвело до несвоєчасної сплати податку з плати за землю за 2019 рік.

Отже, суд вважає, що відповідачем в судовому засіданні доведено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.

Стосовно посилання позивача на наявність Сертифікатів Торгово - промислової палати України , суд зазначає наступне.

Статтею 10 Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Так, щодо вирішення питання обов`язкової наявності в підприємства сертифікату Торгово-промислової палати України у відповідності до статті 10 Закону № 1669-VII, суд зазначає, що стаття 6 Закону № 1669-VII є спеціальною нормою по відношенню до статті 10 цього Закону, оскільки Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань (не обов`язково з земельного податку), отже Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені.

Так, наведена стаття Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На виконання вимог цієї норми, позивачем надано сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили:

- № 1735 від 25 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п. 100.4, 100.5 статті 100 ПК України КП "Компанія "Вода Донбасу" засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (а.с. 5);

- № 1517 від 17 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п. 102.6-102.7 статті 102 ПК України Регіональному управлінню з експлуатації каналу КП Компанія Вода Донбасу засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової звітності (а.с. 6).

У відповідних сертифікатах також зазначено, що на момент видачі останніх, обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (в редакції від 02 вересня 2014 року) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), який набрав чинності з 18 грудня 2014 року та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1 вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02 вересня 2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить до наступних висновків:

- на час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом, що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), який і має застосовуватись до спірних правовідносин;

- порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Таким чином, надані позивачем Сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно спірних податкових правопорушень, оскільки вони видані до виникнення спірних правовідносин, і фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 10 червня 2014 року до моменту їх видачі - 25 листопада 2014 року (щодо Сертифікатів № 1735) та 17 листопада 2014 року (щодо Сертифіката № 1517).

Також, зазначення у вказаних Сертифікатах того, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Відтак, на переконання суду, позивач у спірних правовідносинах мав би звернутись до ТПП України після виникнення відповідних обставин, оскільки засвідченню підлягають обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку, виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом, проте на момент видачі позивачу Сертифікатів від 25 листопада 2014 року та 17 листопада 2014 року, податкових обов`язків за спірний період, не виникало.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 805/385/17-а, адміністративне провадження К/9901/32011/18.

Отже, доводи позивача, пов`язані із наявністю у нього Сертифікатів ТПП не можуть бути підставами для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про те, що спірне податкове повідомлення - рішення прийняте Головним управління ДПС у Донецькій області у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.11.2019 №.

Зазначене відповідає правовій позиції Першого апеляційного адміністративного суду викладеної в постанові від 21 квітня 2020 року по справі 200/13846/19-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88839304).

Керуючись статтями 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 листопада 2019 року № - відмовити.

Вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 28 вересня 2020 року. Повний текст рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош