Справа № 640/1317/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1317/20 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до Київської міської державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області із позовною заявою до Київської міської державної адміністрації, в якій просила суд визнати протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації щодо невжиття організаційно-правових заходів по визначенню балансоутримувача вулиці Зв`язківців, що знаходиться в межах Святошинського району міста Києва, для її утримання, ремонту та експлуатації; зобов`язати Київську міську державну адміністрацію визначити балансоутримувача вулиці Зв`язківців, що знаходиться в межах Святошинського району міста Києва, для її утримання, ремонту та експлуатації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2020 р. позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права, оскільки не враховано, що бездіяльність відповідача є триваючою. Підставою для звернення до суду стало те, що відсутній орган до компетенції якого входить вжиття заходів для спонукання в судовому порядку відповідальних осіб щодо створення безпечних умов для дорожнього руху, а самостійно відповідач не приймав заходи щодо вирішення даного питання, чим порушено права територіальної громади.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано ряд звернень та запитів до Київської міської державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, Святошинської в місті Києві державної адміністрації та їх структурних підрозділів і комунальних підприємств протягом 2016, 2017, 2018 років.

27.11.2018 р. Головою Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради було подано скаргу №1-12/1258 на дії державних службовців, яка полягала у тому, що Київська міська державна адміністрація не вживає організаційно-правових заходів щодо визначення балансоутримувача вулиці Зв`язківців, що знаходиться в межах Святошинського району міста Києва. Відповідь в матеріалах справи на вказаний запит відсутня.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2020 р. позовну заяву було залишено без руху. Позивачу на усунення недоліків позовної заяви слід було надати суду документи на які позивач посилався в якості обґрунтування своїх вимог та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, а також заява про поновлення строків на звернення до суду. Заява мотивована тим, що Київська міська державна адміністрація вчинила триваюче правопорушення, яке створює небезпеку для мешканців Петропавлівської- Борщагівки, починаючи з 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2020 р. позовну заяву було повернуто позивачу у зв`язку із тим, що ним пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині строку звернення до суду з позовом, необхідно вказати таке.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд, розглядаючи спори за схожих фактичних обставин, що й у цій справі, в частині строків звернення до суду з позовом неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Надаючи оцінку обставинам пропуску звернення до суду із позовом, суд першої інстанції зазначив, що спеціальним законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Скаргою у розумінні вимог Закону є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Отже, з вищевказаного вбачається, що позивач міг знати про порушення власних прав та інтересів, починаючи з 18.12.2018, тобто, з моменту закінчення строку для надання відповіді на скаргу, визначеного Закону України "Про звернення громадян", однак до суду звернувся із даним позовом 20.01.2020, тобто із пропуском встановленого процесуального строку.

При цьому, судом першої інстанції було відхилено посилання позивача на те, що дана бездіяльність відповідача є триваючим правопорушенням, оскільки не вжиття відповідачем відповідних дій за результатами звернення позивача є за своєю суттю закінченою бездіяльністю, яка не носить триваючого характеру. Саме по собі, звернення позивача із численним звернення до відповідача не робить вказані правовідносини триваючими, а тому строк на звернення до суду із даним позовом пропущений.

Судова колегія вважає також зазначити, що початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується його вимога, а розпочався для нього з часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про бездіяльність з боку відповідача щодо неприйняття самостійних заходів щодо вирішення спірного питання щодо безпеки дорожнього руху.

Невжиття позивачем активних дій протягом 2018-2020 років, тобто майже двох років (з часу останнього звернення до відповідача) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні захисту прав.

При цьому, тривале листування з Київською міською державною адміністрацією, Київською обласною державною адміністрацією, Святошинською в місті Києві державною адміністрацією та їх структурних підрозділів і комунальних підприємств протягом 2016, 2017, 2018 років не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ця обставина не є непереборною та такою, що унеможливила своєчасне звернення до суду, зважаючи на негативні відповіді щодо порушених позивачем у зверненнях питань.

У сенсі наведеного треба визнати, що суд першої інстанції правильно оцінив наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наслідки, встановлені ч. 2 ст. 123 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2020 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

М.І. Кобаль