Справа № 260/2363/20
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/2363/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник - Лук`яненко А.О.,

відповідача: Мукачівська міська рада, представник - Ільтьо І.І.,

третьої особи: Державна регуляторна служба України, представник - Ганусич Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мукачівської міської ради, третя особа - Державна регуляторна служба України про визнання рішення незаконним, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 08 жовтня 2020 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мукачівської міської ради, третя особа - Державна регуляторна служба України, яким просять суд визнати незаконним та недійсним з моменту прийняття Рішення Мукачівської міської ради «Про затвердження Порядку визначення та відшкодування Мукачівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату» №184 від 28.04.2016р.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28 квітня 2016 року Мукачівською міською радою Закарпатської області прийнято Рішення «Про затвердження Порядку визначення та відшкодування Мукачівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю» №184.

В подальшому, 07 червня 2019 року Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області звернулася до Мукачівського міськрайонного суду в інтересах Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю на підставі Рішення Мукачівської міської ради №184.

Позивачі вважають, що законами України, відповідно до яких розроблено Рішення та іншими законодавчими актами Украйни не передбачено повноважень міських рад щодо додаткового врегулювання питань стосовно визначення та відшкодування відповідним радам збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю, в тому числі шляхом затвердження будь-яких положень чи порядків.

В судовому засідання представник позивачів підтримав висунуту позовну вимогу та просив суд таку задовільнити.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення поданого позову, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, відповідно до якого передбачає відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані, при цьому неодержаним доходом, відповідно до примітки, вважається доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Представник відповідача вважає, що використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів та оформлення відповідного права на земельну ділянку обмежує право Мукачівської об`єднаної територіальної громади на отримання доходів у вигляді орендної плати, що вважається збитками, відтак оскаржуване рішення є чинним та скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Третьою особою до суду було подано пояснення що до позовної заяви, де зазначено, що за результатами проведеного аналізу положень Рішення №184 Мукачівської міської ради, про яке стало відомо ДРС зі звернення адвоката позивачів, була надана відповідь, що останнє не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки законами України, відповідно до яких Рішення № 184 прийнято та іншими законодавчими актами України не передбачено повноважень місцевих рад щодо затвердження будь-яких положень чи порядків визначення та відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю.

Представник третьої особи зазначив, що ДРС, з метою захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, порушених внаслідок дії оскаржуваного рішення зверталась до Мукачівської міської ради з пропозицією вжити заходи щодо скасування Рішення №184, як такого, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, однак відповіді на листи ДРС від Мукачівської міської ради до ДРС не надходило.

Представник третьої особи в судовому засіданні підримав висунуті позивачем судові вимоги та просив суд позовну заяву задовільнити.

Дослідивши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року Мукачівською міською радою Закарпатської області прийнято Рішення «Про затвердження Порядку визначення та відшкодування Мукачівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю» №184.

В подальшому, 07 червня 2019 року Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області звернулася до Мукачівського міськрайонного суду в інтересах Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю на підставі Рішення Мукачівської міської ради №184.

11 лютого 2020 року представником позивача Матей В.В. подано скаргу до Державної регуляторної служби України про невідповідність Рішення №184 вимогам чинного регуляторного законодавства.

24 лютого 2020 року Державна регуляторна служба України направила до Мукачівської міської ради лист за наслідком аналізу Рішення №184 на предмет його невідповідності статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»

Станом на 09 червня 2020 року Державна регуляторна служба Україна не отримала від Мукачівської міської ради інформацію про скасування Рішення №184. Так само відсутня інформація у засобах масової інформації або на інтернет ресурсі Мукачівської міської ради про те, що Рішення скасоване.

Не надання вказаної відповіді і слугувало підставою звернення до суду.

Як встановлено ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним; своєчасна сплата земельного податку або орендної плати, відповідно до ст.96 Земельного кодексу України, є обов`язком землекористувачів; статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно п.2 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, пункт 3 якого передбачає відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані, при цьому неодержаним доходом, відповідно до примітки, вважається доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Суд вважає правомірною та обґрунтованою позицію відповідача про те, що використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів та оформлення відповідного права на земельну ділянку обмежує право територіальної громади міста на отримання доходів у вигляді орендної плати, що вважається збитками.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення Мукачівської міської ради та затвердженого ним Порядку, він розроблений з метою посилення контролю за використанням земель, створення єдиних організаційно-правових та економічних засад визначення розмірів збитків, заподіяних внаслідок тимчасового невикористання земельних ділянок у м. Мукачево та їх відшкодування Мукачівській міській раді. Порядок застосовується у випадках невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю.

Відтак, зазначений Порядку встановлює єдину процедуру відшкодування збитків, заподіяних Мукачівській міській раді внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Фізичні та юридичні особи, у разі використання ними земель міста з порушеннями вимог Земельного кодексу України, повинні відшкодувати Мукачівській міській раді збитки, спричинені їх діями або бездіяльністю. Збитки відшкодовуються внаслідок використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції (ч.1 ст.131 Конституції України).

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.144 Конституції України, ст.59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

На підставі вищенаведених обставин та положень закону, з урахуванням наявності у міської ради повноважень щодо вирішення питань місцевого значення, в тому числі регулювання земельних відносин, колегія суддів вважає правомірним прийняття відповідачем оскаржуваного рішення щодо встановлення порядку визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаної орендної плати у зв`язку з використанням земельних ділянок територіальної громади з порушенням земельного законодавства - без оформлення правовстановлюючих документів на землю.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2016 року у справі №572/2685/15-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідача вищенаведеним вимогам не суперечить, будь-яких додаткових підстав цивільно-правової відповідальності (відшкодування шкоди власнику землі), про що зазначають позивач та суди попередніх інстанцій, відповідачем не встановлено, прямої заборони щодо розроблення та затвердження органом місцевого самоврядування порядку визначення та відшкодування збитків, заподіяних у зв`язку використанням земельних ділянок з порушенням вимог законодавства, у зоні їх впливу, законом не передбачено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин відповідачем доведено правомірність рішення від 28 квітня 2016 року №184 «Про затвердження Порядку визначення та відшкодування Мукачівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату», відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами та в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , до Мукачівської міської ради, третя особа - Державна регуляторна служба України про визнання рішення незаконним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк