Справа № 420/7289/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7289/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладену в Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто, починаючи з 31.01.2020р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області безпідставно не зараховано до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах наступний період: посада лінотипіста на Одеській картонажно-бумажній фабриці в період з 01.09.1980р. по 28.02.1992р. з урахуванням періоду навчання. Також, позивач стверджує, що трудова книжка ОСОБА_1 котра надавалась до територіального органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, оформлена належним чином, містить усі необхідні відомості про роботу, котрі повинні враховуватися при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№33130/20 від 21.08.2020р.,), наголошуючи, зокрема, на тому, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, наявність стажу роботи на зазначених роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Позивач 07.09.2020 року (вхід. № 35354/20) надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про надання під час вирішення питання щодо призначення пенсії документів підтверджуючих отримання професії, яка віднесена до професій за Списком 2, а також період роботи лінотипістом, враховуючи навчання, з 01.09.1980 року по 28.02.1992 року, а отже більше 10 років поспіль.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2020р. прийнято до свого провадження справу №420/7289/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 31.01.2020р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.01.2020р. зареєстрованої за №954 про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято Рішення №336 від 07.02.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яким заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Не погодившись з означеним Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладену в Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто, починаючи з 31.01.2020р., підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, в оскаржуваному рішенні зазначено, що у призначенні пенсії відмовлено, та перелічено норми, які регулюють порядок та призначення відповідної пільгової пенсії, в тому числі постанову КМУ № 637 від 12.08.1993р.

Водночас, з означеною позицією відповідача, викладеною в спірному Рішенні про відмову у призначенні пенсії погодитися неможливо, з урахуванням наступного.

Так, судом з`ясовано, що на час звернення до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, позивачу ОСОБА_1 виповнилося 56 років.

Як встановлено судом, та вбачається з наявної у матеріалах справи копії Трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 19.07.1982р. по 28.02.1992р. ОСОБА_1 працювала на посаді лінотипіста на Одеській картонажно-бумажній фабриці. Крім того, у вказаній трудовій книжці наявний запис, який свідчить про те, що до зарахування на Одеську картонажно-бумажну фабрику ОСОБА_1 навчалась у професійно-технічному училищі № 58 м.Львова з 01.09.1980р по 15.07.1932р. Також вказані обставини підтверджує наявна в матеріалах справи копія диплому серії НОМЕР_2 виданий 15 липня 1982 року.

Вказані обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18 листопада 2005року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Пільгові переліки Списків №1 і №2 затверджені: постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956року; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991року №10; постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994року №162; постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003року №36.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно за Списком №1 деталізовано у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005року №383, пунктом 10 якого передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначено відомостей про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно ч.1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Зокрема, підпунктом «д» пункту 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як встановлено, судом, та зазначено вище, відповідно до наявної у матеріалах справи копії Трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 19.07.1982р. по 28.02.1992р. ОСОБА_1 працювала на посаді лінотипіста на Одеській картонажно-бумажній фабриці. Крім того, у вказаній трудовій книжці наявний запис, який свідчить про те, що до зарахування на Одеську картонажно-бумажну фабрику ОСОБА_1 навчалась у професійно-технічному училищі № 58 м.Львова з 01.09.1980р по 15.07.1932р. Також вказані обставини підтверджує наявна в матеріалах справи копія диплому серії НОМЕР_2 виданий 15 липня 1982 року.

Отже, стаж роботи позивача на посадах за Списком №2 у період з 01.09.1980р. по 28.02.1992р. підтверджено записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також копією диплому серії НОМЕР_2 (виданий 15 липня 1982 року).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956року №1173, Списком № 2, розділу 27 «Поліграфічне виробництво» передбачено посаду «Лінотипісти».

Таким чином, з урахуванням дослідження наявних у матеріалах справи документів, судом встановлено, що позивач має право на зарахування до стажу період роботи з з 01.09.1980р. по 28.02.1992р.на посаді Лінотипіст.

Також, судом встановлено, що жодного обґрунтування про неможливість зарахування позивачу вказаного періоду роботи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області чітко не наведено.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведеного, а також те, що під час вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області цілком безпідставно, та необґрунтовано не прийнято до уваги вищеозначений спірний період, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування Рішення №336 від 07.02.2020р. про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.

Між тим, не є обґрунтованою, на думку суду, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто, починаючи з 31.01.2020р, оскільки зобов`язання відповідача вчинити означені дії є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, в іншому випадку порушується принцип розподілу влади.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що судом встановлено неправомірність, та безпідставність винесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області Рішення №336 від 07.02.2020р. про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р., суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з доданими до неї документами, з урахуванням окреслених у даному Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково, з вищеокреслених підстав.

Відносно вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, повноважним представником позивача є адвокат Павленко Альона Леонідівна, що підтверджено відповідним договором про надання правової допомоги № 21/07 від 27.07.2020 року.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Акта наданих послуг від 03.08.2020 року з калькуляцією погодинних витрат, а також додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 21/07 від 27.07.2020 року вартість витрат правничої допомоги адвоката по даній адміністративній справі складає 3500 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги, позивачем сплачено на користь адвоката ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3500грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції до Прибуткового касового ордера №21/07-1 від 04.09.2020р. про сплату 1000 грн. та квитанції № 0.0..1 від 31.07.2020 року про поповнення рахунку ОСОБА_2 на 2500 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони,.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) тощо, оскільки таке твердження жодним чином не було обґрунтовано представником відповідача.

Відтак, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у Рішенні №336 від 07.02.2020р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.; зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №336 від 07.02.2020р. про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви №954 від 31.01.2020р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна,83, ) зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах наступні періоди: з 01.09.1980р. по 28.02.1992р. на посаді лінотипіста на Одеській картонажно-бумажній фабриці з урахуванням періоду навчання у середньому професійно-технічному училищі № 58 м.Львова.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна,83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від 31.01.2020р. №954 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням окреслених у даному Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна,83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60коп.

7.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м.Одеса, вул.Канатна,83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.