Справа № 540/1912/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1912/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 55 Закону України №796-XII згідно її заяви від 12.11.2019 року;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 55 Закону України №796-XII згідно її заяви від 12.11.2019 року з моменту звернення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, а тому відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на призначення пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки. Вважає відмову відповідача у такому призначенні неправомірною.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву, ГУ ПФУ в Херсонській області наголошує на тому, що підстави для призначення позивачу пенсії зі зменшенням віку відсутні.

27.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач не погоджується із доводами, викладеними у відзиві з підстав, що зазначені у позові.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 23.09.2019 року №Л-52, виданою Лугинською районною державною адміністрацією Житомирської області, позивач:

- з 26.04.1986р. по 19.12.1986р. (7 місяців 24 дні) проживала у селі Рудня Повч Лугинського району Житомирської обл. (за переліком населених пунктів, затвердженим постановою КМУ від 23.07.1991р. №106 має назву с. Рудня - Повчанська та відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення);

- у період з 22.12.1986р. по 09.09.1989р. (2 роки 8 місяців 18 днів) проживала у селі Липники Лугинського району Житомирської обл. (за переліком населених пунктів, затвердженим постановою КМУ від 23.07.1991р. №106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення).

Проживаючи на території гарантованого добровільного відселення, позивач працювала вихователем дитячого садка у хмелерадгосп «Липники» з 03.03.1987р. по 14.08.1989р., що підтверджується довідкою від 11.10.2019 року, яка видана ТОВ «Липники».

12.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку, згідно із статтею 55 Закону № 796-XII.

19.11.2019 року відповідачем прийнято рішення №94 про відмову в призначенні пенсії позивачу, яке обґрунтоване тим, що за наданими до ГУ ПФУ документами, позивач прожила на території безумовного (обов`язкового) відселення 7 місяців 24 дні, та на території гарантованого добровільного відселення - 2 роки 8 місяців 18 днів, що згідно приписів ст. 55 Закону України №796-XII, є недостатнім для призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку.

Не погоджуючись із означеною відмовою, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ (надалі також - Закон №1788-ХІІ).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом №796-XII.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

У відповідності до частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993р. не менше 2 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки відповідно встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986р.) по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас, відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини другої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років з моменту аварії до 01.01.1993р.

При цьому, особам, які проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986р., встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №556/1153/17, від 11.04.2018р. у справі №565/1829/17, від 26.09.2018р. у справі №205/4589/16-а, та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суду слід зазначити, що вимогу щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом 2 років станом на 01.01.1993р., необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986р. по 01.01.1993р. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони безумовного (обов`язкового) відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991р. №106 с. Рудня - Повчанська (станом на 26.04.1986 року с. Рудня Повч Лугинського району Житомирської області) відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Довідкою від 23.09.2019р. №Л-52, виданою Лугинською районною державною адміністрацією Лугинського району Житомирської області, підтверджується проживання ОСОБА_1 у період з 26.04.1986р. по 19.12.1986р. у с. Рудня Повч Лугинського району Житомирської обл., тобто у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Отже відповідно до норм Закону №796-XII, початкова величина зниження пенсійного віку ОСОБА_1 становить 4 роки, оскільки в період аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. позивач проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Відповідачем у спірному рішенні не заперечується факт проживання позивача у вказаній зоні з 26.04.1986р. по 31.07.1986р.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 4 років.

Водночас, право позивача на додаткове заниження пенсійного віку (1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років) доказами, наявними у матеріалах справи, не підтверджується, оскільки виникає в особи, яка прожила у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки станом на 01.01.1993р., в той час як позивач прожив у відповідній зоні 7 місяців 24 дні.

Враховуючи той факт, що позивачу станом на момент звернення (12.11.2019р.) виповнилося 56 років (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), її страховий стаж становить 27 років 2 місяці (підтверджується відповідачем у спірному рішенні), а також встановлене судом право позивача на зменшення пенсійного віку на 4 роки (початкова величина за приписами Закону №796-XII), суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення їй пенсії за віком.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при розгляді заяви позивача про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, ЄСПЛ у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» зазначив, що «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

У пункті 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням віку, натомість їй відмовлено у призначенні пенсії саме рішенням від 19.11.2019 року №94, у зв`язку із чим, права позивача підлягають поновленню саме шляхом визнання протиправним та скасуванням вказаного рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати відшкодовуються згідно приписів ст. 139 КАС України

Керуючись статтями 76, 77, 78, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 19.11.2019 року №94, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення за її призначенням, а саме з 12.11.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 112030300