Справа № 440/4713/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4713/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2020 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2020 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ після набрання чинності рішення суду у справі без обмеження терміном або строком;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.01.2012 позивачу безпідставно зупинено виплату раніше призначеної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4713/20, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

22 вересня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов /а.с. 25-26/, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що нарахування та виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводилась гр. ОСОБА_1 з моменту призначення по 10.06.2014. З 10.06.2014 відповідно до заяви гр. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з встановленням надбавки інваліду війни другої групи. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом другої групи з 10.06.2014, що підтверджується відповідними посвідченнями, копії яких містяться у матеріалах справи /а.с. 12, 35, 55/.

Протоколом про призначення пенсії №313 від 21.01.1997 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 17.01.1997/а.с. 31/.

У період із 17.01.1997 по 09.06.2014 ОСОБА_1 нараховувалась додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 31, 36, 40, 43, 45, 47, 50/.

10.06.2014 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення його на пенсію за віком /а.с. 52/.

На підставі заяви позивача від 10.06.2014 розпорядженням Гребінківського УПФУ №115458 від 17.07.2014 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із встановленням надбавки як інваліду війни другої групи з 10.06.2014 /а.с. 51/.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою від 05.08.2020, у якій просив надати інформацію щодо нарахування та виплати на його користь додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з травня 2014 року по серпень 2020 року включно, помісячно /а.с. 14/.

ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 14.08.2020 №4615-4443/Б-03/8-1600/20 /а.с. 15-16/, позивача повідомило, що ОСОБА_1 за доцільністю встановлено підвищення до пенсії як особі внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (з 01.07.2020 - 684,80 грн.).

Позивач не погодився діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2020 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення свого права позивач дізнався з листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 14.08.2020 №4615-4443/Б-03/8-1600/20, а з позовом у даній справі позивач звернувся до адміністративного суду 27.08.2020 /а.с. 17/, тобто у межах шестимісячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, строк звернення до суду з даним позовом не пропущено, а тому суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом у даній справі.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Згідно зі статтею 49 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на час призначення пенсії) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджету України на 2012 рік" (набрав чинності 1 січня 2012 року), пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджету України на 2013 рік" (набрав чинності 1 січня 2013 року), пунктом 6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджету України на 2014 рік" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року №1622-VII, які набрали чинності 3 серпня 2014 року, було установлено, що норми і положення статі 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, та у 2014 році виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ, в редакції чинній з 1 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення серед інших статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 1 травня 2016 року) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, що була чинна на момент встановлення позивачу статусу інваліда війни) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, у тому числі, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796.

Зазначені положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Аналогічний висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №363/4035/16-а.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення" пункт 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, викладено в новій редакції, згідно якого щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у розмірі, у тому числі, інвалідам ІІ групи у розмірі 379,60 гривень та доповнено зазначений порядок пунктом 15-1, згідно якого особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

На підставі заяви позивача від 10.06.2014 розпорядженням Гребінківського УПФУ №115458 від 17.07.2014 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із встановленням надбавки як інваліду війни другої групи з 10.06.2014 /а.с. 51/.

Таким чином, доводи позивача про те, що з 01 січня 2012 року йому було припиненено нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах, встановлених статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки додаткова пенсія нараховувалася та виплачувалася позивачу до 09 червня 2014 року та виплата додаткової пенсії припинена 10 червня 2014 року.

Таким чином, позивач мав право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно Закону № 796-ХІІ або на отримання підвищення згідно Закону № 3551-ХІІ, проте ОСОБА_1 не звертався до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", натомість, 10.06.2014 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію за віком /а.с. 52/.

У подальшому, з 01.07.2019 за заявою ОСОБА_1 останнього переведено на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування збитків згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та встановлено позивачу підвищення як інваліду війни другої групи в розмірі 655,20 грн. (40% від 1638 грн., тобто 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Враховуючи, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується інвалідам ІІ групи у меншому розмірі, ніж підвищення до пенсії, що передбачене частиною 4 статті 13 Закону №3551-ХІІ, яке нараховувалося та виплачувалося позивачу, суд дійшов висновку, що за відсутності заяви ОСОБА_1 про призначення йому щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідач при нарахуванні та виплаті підвищення діяв правомірно, обравши підвищення до пенсії, що передбачене частиною 4 статті 13 Закону №3551-ХІІ, яке за своїм розміром є більшим ніж розмір додаткової пенсії, а тому дії відповідача у спірних правовідносинах жодним чином не порушують прав чи законних інтересів ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, та обґрунтовано.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 229, 243-245, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич