Справа № 280/4759/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4759/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя) у справі № 280/4759/18

за позовом Класичного приватного університету

до Головного управління ДФС у Запорізькій області,

про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

У листопаді 2018 року Класичний приватний університет звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18.09.2018 за №/826, яким до позивача застосовано штраф у сумі 445 177 грн. 44 коп. (20% з 01.01.2015) за період з 21.06.2017 по 06.09.2018 та нараховано пеню у розмірі 85 635 грн. 87 коп. (0,1% від суми недоїмки).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення мотивоване безпідставністю спірного рішення, оскільки застосована згідно останнього до позивача штрафна (фінансова) санкція не підтверджена відповідним детальним розрахунком, а інформаційна система органу доходів і зборів, на підставі якої здійснено розрахунок штрафу та пені, не враховує елементи можливої наявності вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Також суд першої інстанції зазначив про відсутність відповідних повноважень у особи, якою підписано спірне рішення, що ГУ ДФС у Запорізькій області не спростовано.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначив про невиконання позивачем належним чином норм ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме щодо своєчасної сплати єдиного внеску за травень-липень 2017 року, жовтень-грудень 2017 року, лютий-липень 2018 року. Звернув увагу суду на календарну черговість погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені, що закріплена нормами ч. 6 ст. 25 Закону. Вказав на те, що доводами позовної заяви не спростовано правомірність застосування до позивача згідно спірного рішення штрафних санкцій. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, надав відзив на неї, у якому зазначив про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Послався на те, що апеляційна скарга мотивована безпідставними твердженнями, а розрахунок штрафної санкції та пені до спірного рішення містить арифметичні помилки, що вірно встановлено судом першої інстанції. Також, позивач вказав, що судом першої інстанції вірно встановлено факт затримки уповноваженим банком у проведенні належних платежів з єдиного внеску, що виключає вину платника у затримці сплати єдиного внеску. Враховуючи зазначене, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 16.09.2020 за клопотанням представника скаржника допущено заміну скаржника з Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на належного Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області.

У судовому засіданні 30.09.2020 представники сторін вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї підтримали у повному обсязі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/826 від 18.09.2018 до позивача застосовано штраф у сумі 445 177 грн. 44 коп. (20% з 01.01.2015) за період з 21.06.2017 до 06.09.2018 та нараховано пеню у розмірі 85 635 грн. 87 коп. (0,1% від суми недоїмки) (т. 1 а.с. 6).

На вказане рішення позивачем подано до ДФС України скаргу від 27.09.2018 за №1107, за результатами розгляду якої рішенням про результати розгляду скарги від 01.11.2018 за №35604/6/99-99-11-02-02-25 (яке надійшло до позивача 05.11.2018 за вх.№1287) спірне рішення залишено без змін, а скарга позивача від 27.09.2018 за №1107 - без задоволення.

Правомірність винесення ГУ ДФС у Запорізькій області рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені №/826 від 18.09.2018 є предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Пунктом 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 1 ч.12 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів застосовують до банків такі фінансові санкції: за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у частині одинадцятій цієї статті, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування), та накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не зарахованих (неперерахованих) сум.

У п.129.6 ст.129 Податкового кодексу України зазначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до пп.2 п.2 розділу VІІ «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого 20.04.2015 наказом Міністерства фінансів України №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 за №469), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: (…) За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди. (…).

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у розрахунку штрафних санкцій та пені до спірного рішення містяться арифметичні помилки, які свідчать про необґрунтованість вирахуваної відповідачем суми штрафу у розмірі 445 177 грн. 44 коп. та суми пені у розмірі 85 635 грн. 87 коп.

Так, позивачем було сплачено платіжними дорученнями від 20.08.2018 єдиного внеску на загальну суму 18 398 грн. 13 коп. (платіжне доручення №5162 від 20.08.2018 на суму 14 100 грн. 00 коп.; платіжне доручення №5156 від 20.08.2018 на суму 831 грн. 60 коп.; платіжне доручення №5157 від 20.08.2018 на суму 831 грн. 60 коп.; платіжне доручення №5166 від 20.08.2018 на суму 1 433 грн. 75 коп.; платіжне доручення №5167 від 20.08.2018 на суму 700 грн. 09 коп.; платіжне доручення №5168 від 20.08.2018 на суму 114 грн. 14 коп.; платіжне доручення №5172 від 20.08.2018 на суму 64 грн. 05 коп.; платіжне доручення №5171 від 20.08.2018 на суму 322 грн. 90 коп.) (т. 1 а.с. 144 -147).

При цьому, 20.08.2018 банком проведено платежі на суму 18011 грн. 18 коп., а 21.08.2018 банком проведені платежі на суму 386 грн. 95 коп.

Також, позивачем було сплачено платіжними дорученнями від 08.08.2017 єдиного внеску на загальну суму 25000 грн. 00 коп. (платіжне доручення №535 від 08.08.2017 на суму 16000 грн. 00 коп.; платіжне доручення №5997 від 08.08.2017 на суму 9000 грн. 00 коп.) (т. 1 а.с. 116).

При цьому, 08.08.2017 банком проведено платіж на суму 16000 грн. 00 коп., а 09.08.2017 банком проведено платіж на суму 9000 грн. 00 коп.

Крім того, позивачем було сплачено платіжними дорученнями від 20.06.2017 єдиного внеску на загальну суму 73600 грн. 00 коп. (платіжне доручення №5945 від 20.06.2017 на суму 50000 грн. 00 коп.; платіжне доручення №3651 від 20.06.2017 на суму 3600 грн. 00 коп.; платіжне доручення №5946 від 20.06.2017 на суму 20000 грн. 00 коп.) (т. 1 а.с. 33-34).

При цьому, 20.06.2017 банком проведено платіж на суму 53600 грн. 00 коп., а 21.06.2017 банком проведено платіж на суму 20000 грн. 00 коп.

Скаржником нормативного та документального обґрунтування з приводу наведених ситуацій по зарахуванню сплачених позивачем коштів по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність не застосування до банку фінансових санкцій, передбачених п.1 ч.12 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за несвоєчасне перерахування на рахунки контролюючого органу сум єдиного внеску, сплачених позивачем.

При цьому, доводами апеляційної скарги не спростовано твердження суду першої інстанції щодо недоведеності відсутності вини банку за несвоєчасне перерахування на рахунки контролюючого органу сум єдиного внеску, сплачених позивачем.

Так, у справі № 804/4602/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2004 року № 8/140, та зазначила про те, що у разі несвоєчасного або перерахування не в повному обсязі суми податкового зобов`язання з вини банку платника такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про несвоєчасне перерахування банком на рахунки контролюючого органу сум єдиного внеску, сплачених позивачем, що призвело до необґрунтованого збільшення днів затримки при нарахуванні пені, а звідси - й до невірно вирахуваної суми пені.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 23.08.2018 позивачем було сплачено єдиного внеску на загальну суму 63 025 грн. 00 коп. (платіжне доручення №5180 від 23.08.2018 на суму 7025 грн. 00 коп.; платіжне доручення №623 від 23.08.2018 на суму 56 000 грн. 00 коп.) (т. 1 а.с. 149).

При цьому, контролюючим органом по даті операції 21.04.2018 (125 днів затримки) здійснено зарахування суми 61376 грн. 85 коп., а по даті операції 22.05.2018 (94 дні затримки) суми 1648 грн. 15 коп. (т. 1 а.с. 9).

Згідно з інформацією з електронного кабінету позивача про стан нарахування та сплати позивачем єдиного внеску не видно, що саме 23.08.2018 та саме сумою 61376 грн. 85 коп. було погашене зобов`язання позивача по сплаті єдиного внеску за березень 2018 року, оскільки станом на 22.08.2018 рахувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску у сумі 1 027 013 грн. 57 коп. без зазначення за який період.

Отже, розрахунок штрафної санкції та нарахованої пені по вказаним сумам (61376 грн. 85 коп. та 1648 грн. 15 коп.) здійснено скаржником необґрунтовано.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на норми ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими передбачено календарну черговість погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені, оскільки необхідність застосування їх у спірному випадку не підтверджено відповідним розрахунком.

Крім того, скаржником не надано пояснень стосовно питання, за який період та на яку суму відбувалось погашення заборгованості позивача після 23.08.2018.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведення розрахунку штрафу та пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійсненого на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, не позбавляє податковий орган від обов`язку детального обґрунтування механізму зарахування коштів, які надійшли у сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та розрахунку штрафу, пені, а також доведення наявності вини лише платника єдиного внеску у несвоєчасній сплаті (несвоєчасному перерахуванні) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, скаржником не спростовано, що інформаційна система органу доходів і зборів, на підставі якої здійснено розрахунок штрафу та пені позивачу, не враховує елементи можливої наявності вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, стосовно несвоєчасного перерахування/зарахування на рахунки контролюючого органу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається несвоєчасне перерахування банком на рахунки контролюючого органу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплачених позивачем, що скаржником не спростовано та залишено поза увагою.

Згідно пп. 21.1.8 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.

У п.20.4 ст.20 Податкового кодексу України зазначено, що керівник контролюючого органу має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за погодженням з керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи. (…).

Відповідно до п.9 «Положення про Головного управління ДФС у Запорізькій області», затвердженого 27.03.2017 Наказом ДФС України №202, ГУ ДФС у межах повноважень, на основі і на виконання доручень ДФС видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Як зазначено у п.11 «Положення про Головного управління ДФС у Запорізькій області», затвердженого 27.03.2017 Наказом ДФС України №202, начальник ГУ ДФС: (…); 17) підписує накази ГУ ДФС; (…); 20) має право надавати посадовим (службовим) особам ГУ ДФС повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за погодженням з Головою ДФС; (…).

Доводами апеляційної скарги не спростовано твердження суду першої інстанції, що офіційні веб-сайти ДФС України та ГУ ДФС у Запорізькій області не містять інформації, що Начальник Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_1 на момент винесення/підписання оскаржуваного рішення був уповноваженою особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо порушення ГУ ДФС у Запорізькій області при винесенні/підписанні рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/826 від 18.09.2018 норм п.20.4 ст.20, пп.21.1.8 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, п.9, пп.17, пп.20 п.11 «Положення про Головне управління ДФС у Запорізькій області», затвердженого 27.03.2017 Наказом ДФС України №202.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам скаржник, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 280/4759/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 07.10.2020р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов