Справа № 480/1872/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2020 р. Справа № 480/1872/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Подлєсного В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (а.с.1-3).
Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20.03.2020 у справі №480/1309/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 допомоги відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей як військовослужбовцю, який звільнився зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і має 10 років вислуги, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як військовослужбовцю, який звільнився зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і має 10 років вислуги, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з урахуванням вже отриманої допомоги за 2 повні календарні роки служби) були виділені в самостійне провадження (а.с.18-19).
Вимоги мотивовані тим, що позивач наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 вересня 2019 року №200 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 11 вересня 2019 року та виключений зі списків особового складу частини. На момент звільнення з військової частини НОМЕР_1 11.09.2016 стаж безперервної військової служби позивача вже був більше 10 років і тому, при звільненні він розраховував на отримання повної суми одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який звільнився зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і має 10 років вислуги, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, право на яку передбачено п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, станом на день виключення позивача зі списків особового складу відповідачем такої допомоги виплачено не було та станом на день звернення з позовом до суду відповідач відмовляється її виплачувати, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Ухвалою суду від 25.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.21).
Представник відповідача подав до суду відзив на позов (а.с.25-33), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач станом на момент попереднього звільнення набув право на отримання такої грошової допомоги, тому згідно з абзацом 6 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога за період його служби до момент попереднього звільнення йому не виплачується, так як така одноразова грошова допомога мала бути виплачена військовослужбовцю військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 при попередньому звільненні як за період з 06.08.2014 по 23.11.2015, так і за попередній період служби з 05.11.1999 по 01.06.2006.
З огляду на викладене, військова частина НОМЕР_1 наголосила на тому, що факт набуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні не може надавати право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років.
Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.35-38), в якому не погодився з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві.
Ухвалою суду від 28.04.2020 у військової частини НОМЕР_3 було витребувано додаткові докази у справі (а.с.41), що були надані на виконання вимог ухвали суду представником військової частини НОМЕР_3 (а.с.44-47).
Ухвалою від 02.06.2020 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19.08.2020 (а.с.49), в якому було оголошено перерву до 22.09.2020 у зв`язку з необхідністю витребування додаткового доказу у справі в Галузевому державному архіві Міністерства оборони України (а.с.57-58), що були надіслані на вимогу суду 16.09.2020 (а.с.62-63).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи та додаткові пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
У судовому засіданні встановлено, що позивач у період з 05.11.1999 по 01.06.2006 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 та згідно наказу від 20.05.2006 №11-пм був звільнений у запас, у зв`язку з закінченням строку контракту (а.с.63). Згідно наказу від 01.06.2006 №106 позивачу наказано виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.65).
Також позивач з 06.08.2014 по 23.11.2015 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.11.2015 №251 відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» був звільнений з військової служби у запас за призовом під час мобілізації на особливий період (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби) (а.с.9). При цьому, згідно наказу від 26.11.2015 №251 позивачу наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби (а.с.45-47).
Крім того, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом, укладеного 27.10.2016 між позивачем та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 підполковника Горба Д.В. (а.с.7-8). Як вбачається з відзиву, військова частина - польова пошта НОМЕР_5 перейменована у військову частину НОМЕР_1 відповідно до директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.04.2017 №5-дск, 01.07.2017 відбувся перехід на нове найменування.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 27.10.2016 року №250 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_5 .
Наказом командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 06 вересня 2019 року № 135-РС ОСОБА_1 , начальника радіостанції взводу управління командира 9 реактивної артилерійської батареї З реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , було звільнено з військової служби у запас за підпунктом й (який уклав контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужив не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо він не висловив бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 11 вересня 2019 року (а.с.11).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.09.2019 №200 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення (а.с.10,32-33).
При цьому, у вказаному наказі про звільнення від 11.09.2019 №200 зазначено про виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за два повні календарні роки служби, в сумі 12 264,75 грн. (а.с.10,32-33).
Після звільнення позивач надіслав до військової частини НОМЕР_1 запит щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як військовослужбовцю, який звільнився зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і має 10 років вислуги, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.15), у відповідь на який відповідач листом від 21.12.2019 повідомив ОСОБА_1 про те, що під час його звільнення було вивчено його послужний список та згідно якого встановлено, що до проходження службу у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, та був звільнені у зв`язку з демобілізацією.
Порядок виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з демобілізацією визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014р. № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним па військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією", відповідно до п.2 якого визначено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тому виплата вихідної допомоги були здійснена військовою частиною НОМЕР_1 за період календарної служби ОСОБА_1 з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, оскільки право на виплату даної допомоги за попередні періоди було набуто під час останнього звільнення з військової служби.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті вказаної допомоги, звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача наголошує на тому, що позивачем було пропущено строк звернення з даним позовом до суду, однак, суд відмічає наступне.
Згідно ч.ч.1,2 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Віднесення справ стосовно невиплати військовослужбовцям, звільненим з військової служби, одноразової грошової допомоги, до юрисдикції адміністративних судів робить актуальним питання про строки звернення до суду за захистом цього права, оскільки фактично спір стосується відновлення майнового стану.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До таких гарантій належить і отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям при звільненні, визначеної ст.15 вищевказаного Закону.
Специфічний характер правовідносин у категорії спорів, що розглядаються, у яких на публічно-правовий характер спору накладається майновий аспект, змушує брати до уваги ці особливості при визначенні того, які норми визначають строки звернення до суду для цих справ.
В той же час враховуючи специфіку публічно - правових спорів, для вирішення яких Кодексом адміністративного судочинства України визначені спеціальні строки, то суд вважає достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права загальний шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України. Вказані висновки, узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом під час розгляду подібних правовідносин у справі №821/2/18 (постанова від 04.07.2019).
При цьому, про порушення свої прав позивач дізнався з листа відповідача від 21.12.2019 (а.с.16), в якому йому було відмовлено у задоволенні його заяви, з позовом звернувся 27.02.2020, тобто в межах шестимісячного строку, а, відтак, доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку на звернення з даним позовом до суду суд не приймає до уваги.
У той же час, надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби, зокрема, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Водночас, абз.6 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України (абз.7 п.2 ст. 15 зазначеного Закону).
Відтак, підставою для виплати грошової допомоги за попередні періоди служби, при повторному звільненні є те, що особа при попередньому звільненні не набула права на отримання такої грошової допомоги при звільненні.
Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач при попередньому звільненні, згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) 26.11.2015 №251 був звільнений з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у запас за підпунктом «є» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби). Стаж безпосередньої військової служби становить з 05.11.1999 по 01.06.2006 та з 06.08.2014 по 23.11.2015.
При цьому, як вже зазначалось вище, згідно абз.7 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (далі - Порядок №460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) 26.11.2015 №251 (а.с.45-47), згідно вказаного наказу позивачу наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.
Також судом враховано, що під час попереднього звільнення у 2006р. у наказі командира військової частини НОМЕР_4 про звільнення від 01.06.2006 №106 зазначено про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.65).
Таким чином, у даному випадку, враховуючи, те що ОСОБА_1 станом на момент попереднього звільнення набув право на отримання одноразової грошової допомоги, то згідно з абзацом 6 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідача відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги позивачу за період його служби до моменту попереднього звільнення, оскільки така одноразова грошова допомога, приймаючи до уваги досліджені матеріали справи (а.с.9,45-47,65) мала бути виплачена позивачу при попередньому звільненні військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 за період з 06.08.2014 по 23.11.2015 та військовою частиною НОМЕР_4 за період з 05.11.1999 по 01.06.2006.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як військовослужбовцю, який звільнився зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і має 10 років вислуги, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (без урахування вже отриманої допомоги за 2 повні календарні роки служби) відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.09.2020.

Суддя І.Г. Шевченко