Справа № 620/3761/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3761/19 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Каленика В.С.,

представника відповідача: - Черевка А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп» звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області за № 25-01-006/0671/169 від 05.12.2019 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

28 вересня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 36189, Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп» надіслана на електронну адресу суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням представника позивача на самоізоляції.

В силу приписів ч.2 ст.. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без сторін.

Відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп» до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в акті інспекційного відвідування від 10.10.2019 року № 25-01-006/0617, відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Еко Комфорт Групп» трудових відносин, дії позивача щодо надання вказаним фізичним особам певного об`єму робіт вказує лише на виконання умов цивільно-правового договору від 01.07.2019 року та від 10.09.2019 року, укладених між сторонами; крім того, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 27.09.2019 року по 10.10.2019 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, яка на час перевірки втратила чинність, отже, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, в свою чергу, недотримання порядку проведення перевірки тягне за собою скасування рішень. Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп» є юридичною особою та здійснює діяльність за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Реміснича, 28, , що підтверджується матеріалами справи.

01.07.2019 року між ТОВ «Еко Комфорт Групп» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір, за умовами якого ТОВ «Еко Комфорт Групп» (замовник) доручає, а ОСОБА_1 (виконавець) бере на себе зобов`язання виконувати послуги (роботи) за напрямком виконроба (а.с.37-38).

10.09.2019 року між ТОВ «Еко Комфорт Групп» та фізичною особою ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір, за умовами якого ТОВ «Еко Комфорт Групп» (замовник) доручає, а ОСОБА_2 (виконавець) бере на себе зобов`язання виконувати послуги (роботи) маляра-штукатура (а.с.43).

За результатами аналізу інформації, викладеної у службовій записці начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області В.Луцишина про прохання здійснити перевірку у ТОВ «Еко Комфорт Групп», 26.09.2019 р. т.в.о начальника Управління Держпраці в Чернігівській області видано наказ № 443 про проведення в період з 27.09.2019 р. по 10.10.2019 р. заходи контролю у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

У період з 27.09.2019 р. по 10.10.2019 р. інспектором праці Управління Держпраці в Чернігівській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 № 295 проведено інспекційне відвідування у позивача, за результатами якого складено акт від 10.10.2019 р. № 25-01-006/0617 ( а.с.16-23).

В ході інспекційного відвідування встановлено, що громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Натомість між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та позивачем укладено цивільно-правові договори, які мають ознаки трудового договору.

17.10.2019 року на зазначений акт інспекційного відвідування підприємством подано заперечення (а.с.24-26), за результатами розгляду якого Управлінням Держпраці позивачу направлено лист від 21.10.2019 року № 02-04/006/286 ( а.с.27-30).

05.12.2019 року на підставі акта від 10.10.2019 року № 25-01-006/0617 Управлінням Держпраці та відповідно до Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, прийнята постанова № 25-01-006/0617/169, якою за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України вирішено на ТОВ «Еко Комфорт Групп» накласти штраф в розмірі 250380,00 грн. Зазначену постанову мотивовано тим, що працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформлених наказами чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України. (а.с.36).

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0617 від 10.10.2019 року, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 27.09.2019 року по 10.10.2019 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Втім, як вірно наголошено судом першої інстанції, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 р. № 295 визнано нечинною.

За змістом частини другою статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто з 14.05.2019 року, тобто інспекційне відвідування проведено відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, яка на час перевірки втратила чинність, отже, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вірно наголошено судом першої інстанції, недотримання порядку проведення перевірки тягне за собою скасування рішень. Вищевказане спростовує доводи апелянта, щодо того, що інспекційне відвідування було проведено на підставі Порядку № 823, який діяв на момент проведення контрольного заходу позивача, адже посилання на вищевказаний порядок відсутнє у Акті інспекційного відвідування, позаяк зазначено, що перевірка проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю, які, на думку відповідача, допущені позивачем, варто зазначити наступне.

Норми Цивільного кодексу України регламентують принципи свободи договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, юридична особа та фізична особа як сторони відповідних договорів вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

При цьому, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

В постанові від 04.07.2018 року по справі № 820/1432/17 Верховний Суд дійшов до висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правові договори, за умовами яких ТОВ «Еко Комфорт Групп» (замовник) доручає, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (виконавці) беруть на себе зобов`язання виконувати певні послуги (роботи) (а.с. 37-38, 43).

Зі змісту вказаних договорів вбачається, що за дорученням замовника вказані особи зобов`язалась на власний розсуд та ризик виконати роботи в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати такі роботи. Із договору чітко випливає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при виконанні договорів не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а самі організовують процес виконання робіт.

Факт виконання (невиконання) відповідних робіт з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується актом прийняття-здачі надання послуг (з якого чітко можна встановити характер та обсяг виконаної роботи: найменування виконаної роботи, одинична ціна, кількість), актом про невиконання робіт за цивільно-правовою угодою ОСОБА_1 та повідомленням, а факт оплати за виконані роботи ОСОБА_2 - відомостями на виплату готівки № 33 від 18.10.2019 року (а.с.39, 40, 41, 42, 46, 47-48).

Посилання апелянта на той факт, що документального підтвердження про те, що дія договору з ОСОБА_1 припинена за рішенням Замовника, про що виконавця попереджено письмовим доказом за п`ять днів не надано, не відповідає дійсним обставинам справи. Так, відповідно до Акту невиконання робіт за цивільно - правовою угодою від 20.09.2019 року, вказано, що з 26.07.2019 року по 05.08.2019 року ОСОБА_1 не приступав до виконання роботи на об`єкті будівництва: м. Чернігів, пр..-т. Перемоги 197, ЗНЗ № 7, 06.08.2019 року з`явився на об`єкті будівництва з характерним запахом спиртного з ротової порожнини, тілесними ушкодженнями та не був допущений до виконання робіт, тощо.

Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Комфорт Групп», від 17.10.2019 року № 17-1/10, ОСОБА_1 було повідомлено, що у зв`язку із неодноразовим невиконанням умов договору, позивач припиняє дію зазначеної угоди від 01.07.2019 року, про що письмового повідомляє за 5 днів з моменту отримання вказаного повідомлення.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 вказане повідомлення було отримано 24.10.2019 року.

На переконання колегії суддів, судова практика, надана відповідачем під час судового засідання 29 вересня 2020 року, а саме постанови Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 520/526/19, від 17.09.2020 року у справі № 560/975/19, від 04.09.2020 року у справі № 160/8039/18 не спростовують висновків, викладених вище, позаяк Верховним Судом наголошено, що в межах спірної категорії справ судам необхідно з`ясувати чи є укладені договори такими, які регулюються положеннями ЦК України, або вони укладені для «приховування» трудових відносин, чи відповідають зазначені правочини реальним правовідносинам між позивачем та іншими сторонами цих договорів, необхідно з`ясувати які саме роботи виконувались виконавцями відповідно до угод, чи була ця робота індивідуально - визначена тощо.

Так, як зазначалось судом апеляційної інстанції вище, між позивачем та гр.. ОСОБА_2 було укладеного цивільно - правовий договір від 10.09.2019 року, за змістом якого, ОСОБА_2 виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, факт надання послуг (відповідно до п.1.4. договору) з боку виконавця засвідчуватиметься Актом прийому наданих послуг (виконаної роботи), який підписується лише після виконання такої, тобто на відміну від трудового договору, даний був спрямований на одержанні кінцевих результатів праці.

Даний факт також підтверджується й Актом виконаних робіт, в якому зазначено, що обсяг робіт наданих виконавцем впливає на винагороду, отриману ним (в Акті деталізовано вид роботи, здійснений виконавцем, кількість виконаної роботи).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 06 жовтня 2020 року.