Справа № 640/2056/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2056/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Аліменка В.О.

суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдина торгова система-Київ" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єдина торгова система - Київ» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України внаслідок чого його правомірно притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України, натомість саме особа, яка оформила платіжний документ несе відповідальність за правильність заповнення реквізитів, отже невірне заповнення платником податку платіжного доручення призвело до не зарахування сплачених ним коштів до інтегрованої картки платника та виникнення боргу, що в подальшому стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у визначений податковим законодавством строк має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач в апеляційній скарзі просив здійснювати апеляційний розгляд за участі його представника.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби України було проведено камеральну перевірку ТОВ "ЄТС-Київ" з питань дотримання податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За результатами перевірки було складено акт від 04.10.2018 № 418/26-15-12-09-19/32959643 камеральної перевірки ТОВ "ЄТС-Київ", податковий номер 32959643, з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 05.05.2017 по 04.10.2018.

Зазначеною перевіркою було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Єдина торгова система - Київ" несвоєчасно сплачено самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чим порушено пп. "б" пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України.

19.10.2018 ТОВ "ЄТС-Київ" адресувало ГУ ДФС у м. Києві заперечення на акт камеральної перевірки № 418/26-15-12-09-19/32959-643 від 04.10.2018 (вих. № 19/1/18 від 19.10.2018).

23.10.2018 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 4 552,14 грн.

29.10.2018 ГУ ДФС у м. Києві надіслало ТОВ "ЄТС-Київ" лист № 91005/10/26-15-12-09-18 "Про розгляд заперечення", у якому зазначило, що ТОВ "ЄТС-Київ" подало заперечення на акт перевірки із порушенням термінів, тому лист від 19.10.2018 вих. № 19/1/18 варто залишити без розгляду.

05.11.2018 ТОВ "ЄТС-Київ" направила Державній фіскальній службі України скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.10.2018 № (вих. № 9/18 від 05.11.2018).

За результатом розгляду скарги Державна фіскальна служба України прийняла рішення від 28.12.2018 № 42155/6/99-99-11-06-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 № залишено без змін, а скаргу ТОВ "ЄТС-Київ" - без задоволення.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що податкове правопорушення в розумінні п.126.1 ст.126 ПК України у межах спірних правовідносин відсутнє, відтак, застосування податковим органом на цій підставі штрафних (фінансових) санкцій до позивача є безпідставним.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пп. 49.18.1, пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Згідно з пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ппп. б) пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Згідно із п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліивши матеріали справи встановлено наступне.

20.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдина торгова система - Київ" подало до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний період 2017 рік, з позначкою "звітна", яка була зареєстрована за № . У вказаній податковій декларації позивач задекларував річну суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 182 085,6 грн., в т.ч. щоквартально 45 521,4 грн.

Водночас при складанні звітної податкової декларації від 20.02.2017 № була допущена технічна помилка, а саме в колонці 2 "тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості" вказаний невірний код: замість " 9", що використовується для позначення нежитлової нерухомості було вказано код " 3", що відповідає житловій нерухомості.

З метою коригування допущеної помилки щодо коду нерухомості 23.05.2018 ТОВ "ЄТС-Київ" подало до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з позначкою "уточнююча", яка була зареєстрована за № , де відкоригувало задекларований невірний код типу об`єкта нерухомості, шляхом зазначення коду " 9" замість коду " 3" та одночасно збільшило податкові зобов`язання з податку на 45 521,4 грн. у кожному кварталі 2017 року.

Таким чином, відповідно до поданих позивачем звітної та уточнюючої податкових декларацій за 2017 рік, ТОВ "ЄТС-Київ" задекларувало до сплати за 1 квартал 2017 року податкове зобов`язання у розмірі 45 521,40 грн., яке набуло статусу узгодженого. Вказану суму податкового зобов`язання позивач в силу норми пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України мав сплатити до бюджету у термін до 29.04.2017 включно.

Як вбачається із платіжного доручення № 3401 від 27.04.2017, задекларована позивачем сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 1 квартал 2017 року була сплачена позивачем у повному обсязі з призначенням платежу " 18010400, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 1 кв. 2017 року. Термін сплати до 28.04.2017". Зазначений податок було перераховано на казначейський рахунок № 0005 для оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Тобто, фактично позивач перерахував суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 1 квартал 2017 року у межах граничних строків (27.04.2017, коли останній день строку припадає на 29.04.2017), вірно вказав код бюджетної класифікації, але рахунок вказано той, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, натомість варто було вказати рахунок, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з ч.5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Пунктом 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування наслідків, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату/несвоєчасну сплату необхідної суми грошового зобов`язання, а отже і для застосування наслідків, визначних п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений чинним податковим законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може бути підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №822/3323/17 та від 16 квітня 2019 року у справі №826/1096/16, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що платіжні доручення свідчать про перерахування позивачем коштів на бюджетний рахунок та підтверджують факт виконання обов`язку платника податків щодо сплати таких платежів.

Тобто, фактично позивач перерахував суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 1 квартал 2017 року у межах граничних строків (27.04.2017, коли останній день строку припадає на 29.04.2017), вірно вказав код бюджетної класифікації, але рахунок вказано той, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, натомість варто було вказати рахунок, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права та висновків, викладених у постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесено відповідачем необґрунтовано, за відсутності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України, є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України колегія суддів, -

П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року.

< Довідник >