Справа № 640/9464/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9464/20 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у справі за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 07 серпня 2018 року у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку та надання платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 123 КАС України, оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними.

В апеляційній скарзі Арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини справи, що мають суттєве значення для прийняття обґрунтованого рішення, а викладенні у рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи. Відтак, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким поновити строк для подання позовної заяви, прийняти її до розгляду та розглянути по суті.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування суті заявлених позовних вимог.

Стосовно пропуску строку звернення до суду, апелянт зазначає, що на її переконання, рішення дисциплінарної комісії носить рекомендаційний характер для органу, який наділений повноваженнями щодо позбавлення особи права на заняття діяльністю арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва. Тому, позивач не оскаржувала відразу рішення дисциплінарної комісії, а оскаржувала саме наказ Міністерства юстиції України.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції судове рішення по суті заявлених позовних вимог не приймалося, а оцінка спірним правовідносинам не надавалась, суд апеляційної інстанції не надає оцінки доводам апеляційної скарги по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

За змістом частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. (частина 2 статті 123 КАС України).

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 420/5337/19.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 2 статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції, в наказі Міністерства юстиції України від 23.08.2018 року №2784/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 зазначено, що його прийнято на підставі протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 07.08.2018 року №73/08/18, яке є предметом спору в даній справі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року в адміністративній справі №620/3811/18 встановлено, що рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформленим протоколом від 07.08.2018 року №73/08/18, більшістю голосів вирішено, у тому числі: за результатами заслуховування пояснень арбітражного керуючого та вивчення матеріалів перевірки застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідаторів) на підставі подання №1136 від 23.07.2018 року; внести подання до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). 07.08.2018 року Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідатора) складено подання №853 до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

З урахуванням доводів позивача, змісту наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2018 року №2784/5 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що позивач могла та повинна була дізнатись про порушене право, інтерес внаслідок прийняття оскаржуваного рішення від 07.08.2018 року після ознайомлення з наказом від 23.08.2018 року №2784/5. Позивачу було відомо про порушене право, інтерес внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення від 07.08.2018 року №73/08/18 і станом на час звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу від 23.08.2018 року №2784/5. Крім того, в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року викладено зміст оскаржуваного рішення від 07.08.2018 року №73/08/18, що також свідчить про те, що позивач могла та повинна була дізнатись про порушене право, інтерес в зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення.

При цьому, в апеляційній скарзі позивач не спростовує зазначені обставини. Натомість зазначає, що не оскаржувала рішення дисциплінарної комісії, оскільки вважала, що воно носить рекомендаційний характер

Колегія суддів критично оцінює такі доводи та зазначає, що праворозуміння позивача юридичної природи та наслідків оскаржуваного рішення не може бути підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя О.М.Оксененко