Справа № 520/7415/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 вересня 2020 року № 520/7415/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кухар М.Д.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

за участі:

представника позивача - Рись В.Г.,

представника відповідача - Стець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (61001, м. Харків, вул. Металіста, буд. 10, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Харківське ремонтно-будівельне підприємство", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

-скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №6 від 23.04.2020, яке прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість всього на суму 1695417,0 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 1130278,0 грн., та за штрафними санкціями у сумі 565139,0 грн.;

-скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №7 від 23.04.2020, яке прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 822745,0 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті необґрунтовано, відтак підлягають скасуванню у судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив суд відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області, на підставі направлення №891 від 10.02.2020 та наказу №773 від 07.02.2020, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство".

За результатами проведення перевірки складено акт від 21.02.2020 № 497/20-40-05- 17-06/37763844(а.с.25-57 том 1).

Згідно висновків акту перевіркою встановлені порушення:

абз. «а» п.п. 198.1., абз. 1, абз.2 п.п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1. п. 200.2. ст. 200 ПК України що призвело до неправомірного визначення податкового кредиту на загальну суму 1 695 417, 00 грн., в т.ч.: за жовтень 2018 - 533 935,48 грн., за листопад 2018 - 220 350, 67 грн., за грудень 2018 - 518472, 22 грн., за січень 2019 - 231 495, 62 грн., за лютий 2019 - 139 856, 89 грн., за квітень 2019 - 308 912, 53 грн.

В результаті чого встановлено завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду: за жовтень 2018 у сумі 533 935 грн., за листопад 2018 - 9 190 грн., за грудень 2018 - 1 366 грн., за січень 2019 - 36 грн., за лютий 2019 - 139 857 грн., за квітень 2019 - 138 361 грн.

та знижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, на загальну суму 1 695 417,0 грн., а саме: за листопад 2018 -211 161,15 грн., за грудень 2018 р. - 517 106, 22 грн., за січень 2019 р. - 231 459, 62 грн., за квітень 2019 р. - 170 551,42 грн.

Не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Сфера-А» на загальну суму ПДВ 97995 грн. за січень 2019 та ТОВ «Мідгарт ЛТД» на загальну суму ПДВ 65 260, 60 грн. за лютий 2019 та ТОВ «Мідгарт ЛТД» за жовтень 2018 - лютий 2019, квітень 2019.

Позивачем надані до контролюючого органу заперечення на висновки акту перевірки(а.с.82-91 том 1).

Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області від 17.04.2020 висновки акту залишені без змін, а заперечення без задоволення(а.с.92-101 том 1).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 23.04.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення:

№6, яким КП "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість всього на суму 1695417,0 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 1130278,0 грн., та за штрафними санкціями у сумі 565139,0 грн.(а.с.2123 том 1);

№7, яким КП "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 822745,0 грн.(а.с.19-20 том 1).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями Комунальне підприємство "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до положень пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Мідгарт ЛТД».

Між позивачем (в якості замовника) та ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Мідгарт ЛТД» (в якості підрядників) укладено ряд договорів №ТРП 8-18/19С від 19.02.2019, ТРП 5-49/19 С від 19.02.2019, №ТР5-48/19 С від 24.01.2019, №ТР 8-2/19 с від 24.01.2019, №ТР5-619/18 с від 04.12.2018, №ТР5-616С від 04.12.2018, №ТР5-486 С від 15.11.2018, №ТР 5-665/18 С від 04.12.2018, №ТР -169/16 С від 21.03.2019, №ТР 5-168/19 С від 21.03.2019, №ТР5-163/19 С від 21.03.2019, №ТР 5-162/16 С від 21.03.2019, №ТР 5-161/19 С від 21.03.2019, №ТР 5-160 С від 21.03.2019, №ТР 5-154/19 С від 21.03.2019, №ТР 5-151/19 С від 21.03.2019, №ТР 5-117/19 С від 14.03.2019, №ТРП 5-51/19 С від 19.02.2019, №ТР 5-561/18 С від 16.10.2018, №ТР 5-562/18 С від 16.10.2018, №ТР 5-563/18 С від 16.10.2018, №ТР 5-564/18 С від 16.10.2018, №ТР 5-565/18 С від 16.10.2018, №ТР5-641/18 С від 04.12.2018, №ТР5-170 С від 21.03.2019, №ТР5-664/18 С від 04.12.2018, №ТР 5-171/19 С від 21.03.2019, №ТРП 5-175/19 С від 27.03.2019, №ТР 5-428/18 С від 15.11.2018, №ТР 5-429/18 С від 15.11.2018, №ТР 5-457/18 с від 15.11.2018, №ТР5-460/18 с від 15.11.2018, №ТРП 5-461/18 С від 16.10.2018, №ТР5-464/18С від 15.11.2018, №ТР5-466/18С від 15.11.2018, №ТР5-467/18 С від 15.11.2018, №ТР5-474/18 С від 15.11.2018, №ТР5-526/18С від 04.12.2018, №ТР5-528/18С від 15.11.2018, №ТР5-529/18 С від 16.10.2018, №ТР5-530/18С від 16.10.2018, №ТР5-542/18 С від 15.11.2018, №ТР6-59/18 С від 04.12.2018, №ТР6-58/18С від 15.11.2018, №ТР6-4/19 с від 24.01.2019, №ТР 6-3/19 С від 24.01.2019, №ТРП8-345/18 С від 16.10.2018, №ТР8-315/18С від 15.11.2018, №ТР8-302/18 С від 04.12.2018, №ТР8-291/18С від 15.11.2018, №ТРП8-119/19С від 27.03.2019, №ТР8-15/19 С від 24.01.2019, №ТР8-5/19С від 24.01.2019, №ТРП7-2/19 с від 27.03.2019, №ТР8-4/19С від 24.01.2019, №ТР9-8/18С від 15.11.2018, №КР-61/19С від 01.03.2019, №КР-61/19 від 01.03.2019, №1/19С від 28.01.2019, №148С від 20.10.2018, №КР-120/19С від 19.03.2019, №КР-250/18С від 12.07.2018, №КР-221/18 С від 08.06.2018, №КР-215/18С від 08.06.2018;№2/19С від 11.02.2019, №КР-369/18С від 10.10.2018, №КР-368/18С від 10.10.2018, №кр-361/18С від 19.09.2018, №КР-343/18С від 10.09.2018, №КР-334/18С від 04.08.2018, №КР-311/18С від 08.08.2018 і т.д. (а.с.102-104, 194-196, 154-156, 194-196 том 1; а.с. 10-12, 72-74, 116-118, 164-166, 213-215 том 2; а.с.2-4, 41-43, 90-92, 136-138, 169-171, том 3;а.с.39-41, 66-68, 93-95, 120-122, 174-176, 201-203, 228-230 том 4; а.с.5-7, 57-59, 93-95, 128-130, 163-165, 196 -198, 229-231 том 5; а.с.29-31, 68-70, 127-129, 154-156,247-250 том 6; а.с.36-38, 75-77, 114-116, 137-139, 204-206, 245-247 том 7; а.с.36-38, 75-77, 115-117, 156-158, 209-211, 242-244 том 8; а.с. 58-60, 105-107, 145-147, 195-197, 232-234 том 9; а.с. 21-23, 74-76, 121-132, 176-178, 226-228, том 10; а.с. 73-75, 111-113, 154-156, 202-205, 246-248 том 11; а.с.41-43,82-84а, 116-118 том 12; а.с. 68-70 том 13; а.с.30-32, 105-107, 177-179, 234-236 том 15; а.с. 102-104, 162-164, 242-244 том 16; а.с.46-48, 126-128,188-190, 239-241 том 17, а.с.61-62 том 29, 76-78, 139-41, 172-174, 234-236 том 28).

Відповідно до предмету вказаних вище договорів підрядник зобов`язується надати замовнику послуги з поточного ремонту будинку, за адресами, що визначені цими ж договорами, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

До вказаних договорів надані копії договірних цін, локальних кошторисів на ремонтні роботи, відомостей ресурсів, розрахунків загальновиробничих витрат до локального кошторису, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актів приймання -виконання будівельних робіт, відомостей ресурсів до актів, платіжних доручень, податкових накладних, актів прийому-здачі виконаних робіт.

В подальшому вказані роботи були реалізовані позивачем на адресу замовників відповідно до договорів підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт, які були попередньо укладені між позивачем та наведеним замовником (а.с. 126-127, 173-174, 221, 225 том 1; а.с. 40-41, 93-94, 138-139, 187-188, 232-233 том 2, а.с.64-65, 113-114, 152-153, 185-186, 214-215, 241-242 том 3; а.с.22-23, 51-52, 105-106, 132-133, 159-160, 186-187, 213-214, 240-241 том 4; а.с.30-31, 76-77, 111-112, 146-147, 179-180, 112-113 том 5; а.с. 3-4, 48-49, 84-85, 99-100, 139-140, 179-180, 227-228 том 6; а.с.16-17, 55-56, 94-95, 167-168, 225-226 том 7; а.с.9-10, 55-56, 95-96, 136-137, 183-184, 225-226 том 8; а.с.8-9, 41-42, 81-82, 124-125, 169-170, 213-214 том 9; а.с. 1-2, 46-47, 97-98, 148-149, 200-201 том 10; а.с. 1-2, 50-51, 91-92, 131-132, 224-225, том 11; а.с. 18-19 том 12; а.с.194-196 том 12; а.с. 36-42 том 13; а.с.126-128 том 16; а.с.239242 том 14, а.с.62-65, 124-127 том 15;а.с.33-36, 198-201 том 16;а.с.16-19, 89-92, 211-244 том 17).

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час замовникам передані всі результати ремотно-будівельних робіт за спірними договорами.

Відповідно до наданих документів зазначені договори виконано у повному обсязі.

Отже, усі первинні документи відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту.

Враховуючи, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами повністю підтверджена належними первинними документами, а отже позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту.

Суд вважає, що фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентом, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

При цьому, суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про наявність взаємопов`язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного позивачем податкове законодавство порушено не було.

Суд зазначає, що наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 року по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 року по справі №822/1602/13-а, від 29.03.2019 №808/3412/16.

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними (постанова ВС від 27.02.2018 р. у справі №811/2154/13-а, постанова ВС від 25.09.2019 року у справі № 817/992/15).

Судження відповідача щодо недоцільності залучення субпідрядника, оскільки позивач мав власні трудові ресурси суперечить діючому законодавству України. Суб`єкти господарювання мають самостійність при здійсненні своєї господарської діяльності.

Згідно ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Згідно п.п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто ні цивільне законодавство, ні Податковий кодекс України не забороняє, а прямо дозволяє суб`єкту господарювання здійснювати свою господарську діяльність як безпосередньо, так і з залученням третіх осіб - субпідрядників.

Таким чином, доцільність вибору форми здійснення господарських операцій (самостійно або із залученням третіх осіб) є виключною прерогативою підприємства.

Будь-яких доказів, котрі б доводили обізнаність позивача щодо порушень податкового законодавства його контрагентом, та/або про наявність протиправної домовленості позивача зі своїм контрагентом, спрямованої на незаконне отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки позивачем спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення положень податкового законодавства, то на разі наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень №7, №6 від 23.04.2020,

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (61001, м. Харків, вул. Металіста, буд. 10, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 23.04.2020, яке прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість всього на суму 1695417,0 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 1130278,0 грн., та за штрафними санкціями у сумі 565139,0 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №7 від 23.04.2020, яке прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 822745,0 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (61001, м. Харків, вул. Металіста, буд. 10, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 21020 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Суддя Кухар М.Д.