Справа № 300/557/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/557/20 пров. № А/857/8942/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року (головуючий суддя: Микитюк Р.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 20.1 рішення № 300-32 від 08.11.2019 та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 , 10.03.2020 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 20.1 рішень 32 сесії Івано-Франківської міської ради сьомого скликання № 300-32 від 08.11.2019, якими відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі площею 0,0580 га, що знаходиться в Івано-Франківській області, місті Івано-Франківську, садівниче товариство «За мир», ділянка № НОМЕР_1 із кадастровим номером :23:001:1228.

- зобов`язати Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в розмірі площею 0,0580 га. (кадастровий номер :23:001:1228) для індивідуального садівництва в садовому товаристві «За мир», яке знаходиться в м. Івано-Франківську.

Обґрунтовує позов тим, що у 2019 на замовлення позивача ТзОВ «Гектар-ІФ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир» код КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва. У ході виготовлення проектів землеустрою було отримано погодження Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності висновок який міститься у складі вищеназваного проекту землеустрою. Також, виготовлений проект землеустрою отримав позитивні висновки-погодження державної землевпорядної експертизи. На виконання вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, державним кадастровим реєстратором були зареєстрована наступна земельна ділянка у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрових номера: площею 0,0580 га, що знаходиться у Івано-Франківській області, місто Івано-Франківськ, садівниче товариство «За мир», ділянка № НОМЕР_1 із кадастровим номером :23:001:1228.

Керуючись ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, позивачка подала до Івано-Франківської міської ради заяву про затвердження виготовленого проекту землеустрою та додала необхідні документи, однак рішенням Івано-Франківської міської ради від 08.11.2019 № 300-32, Івано-Франківська міська рада вирішила відмовити у затвердженні проекту землеустрою, щодо відведення та передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва громадянці ОСОБА_1 в с. тов. «За мир», діл НОМЕР_1 площею 0,0580 га, кадастровий номер земельної ділянки :23:001:1228 (довідка з МБК №21681).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що керуючись нормами Земельного кодексу України, Законами України «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування в Україні», Івано-Франківська міська рада прийняла рішення від 08.11.2019 № 300-32, яким відмовила в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки, для індивідуального садівництва позивачу, в садівничому товаристві «За мир», ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,0580 га, кадастровий номер :23:001:1228 (довідка з МБК № 21681). Вважає, що вищезазначене рішення було прийнято згідно вимог чинного законодавства.

Позивачка, 29.09.2020 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Івано-Франківська міська рада, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 в справі № 857/3136/19 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 в справі 0940/2040/18, рішенням № 139-26 від 07.06.2019 вирішила надати дозвіл громадянці ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир», діл. № НОМЕР_1 для індивідуального садівництва.

У 2019 на замовлення позивача ТзОВ «Гектар-ІФ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир» код КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва.

У ході виготовлення проектів землеустрою було отримано погодження Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради.

Виготовлений проект землеустрою отримав позитивні висновки-погодження державної землевпорядної експерти, що підтверджується висновком про розгляд проекту щодо відведення земельної ділянки від 29.08.2019 № 14019/82-19.

На виконання вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 державним кадастровим реєстратором була зареєстрована наступна земельна ділянка у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрових номера: площею 0,0580 га, що знаходиться у Івано-Франківській області, місто Івано-Франківськ, садівниче товариство «За мир», ділянка № НОМЕР_1 із кадастровим номером :23:001:1228.

Пунктом 20.1 рішення 32 сесії сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради № 300-32 від 08.11.2019 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою, щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки, для індивідуального садівництва: громадянці ОСОБА_1 в садівничому товаристві «За мир», ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0580 га, кадастровий номер земельної ділянки :23:001:1228 (довідка з МБК № 21681).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений у порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України та мав позитивні висновки-погодження державної землевпорядної експертизи, то відповідач, виходячи із вимог статті 118 ЗК України, не мав правових підстав для відмови у затвердженні проекту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 1, 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п. 34 ч. 1 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Пунктом «в» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Аналізуючи вищенаведені наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Крім цього, нормами Земельного кодексу України передбачено, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на замовлення позивача ТзОВ «Гектар-ІФ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0580 га в садівничому товаристві «За мир» код КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва.

У ході виготовлення проектів землеустрою було отримано погодження Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради.

Виготовлений проект землеустрою отримав позитивні висновки-погодження державної землевпорядної експерти, що підтверджується висновком про розгляд проекту щодо відведення земельної ділянки від 29.08.2019 № 14019/82-19.

Однак, п. 20.1 рішень 32 сесії Івано-Франківської міської ради сьомого скликання № 300-32 від 08.11.2019, ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі площею 0,0580 га, що знаходиться в Івано-Франківській області, місті Івано-Франківську, садівниче товариство «За мир», ділянка № НОМЕР_1 із кадастровим номером :23:001:1228.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений у порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України та мав позитивні висновки-погодження державної землевпорядної експертизи, то відповідач, виходячи із вимог статті 118 ЗК України, не мав правових підстав для відмови у затвердженні цього проекту.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем не надано належних обґрунтувань відмови в затвердженні проекту землеустрою.

З огляду на викладене, на думку суд апеляційної інстанції, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункт 20.1 рішень 32 сесії Івано-Франківської міської ради сьомого скликання № 300-32 від 08.11.2019, якими відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі площею 0,0580 га, що знаходиться в Івано-Франківській області, місті Івано-Франківську, садівниче товариство «За мир», ділянка № НОМЕР_1 із кадастровим номером :23:001:1228, підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в розмірі площею 0,0580 га. (кадастровий номер :23:001:1228) для індивідуального садівництва в садовому товаристві «За мир», яке знаходиться в м. Івано-Франківську, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про наявність можливості у органу місцевого самоврядування прийняти обґрунтоване та законне рішення на підставі поданої позивачкою заяви про затвердження виготовленого проекту землеустрою та доданих до неї документів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки є визнання протиправним та скасування пункт 20.1 рішень 32 сесії Івано-Франківської міської ради сьомого скликання № 300-32 від 08.11.2019 та саме зобов`язання відповідача на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в розмірі площею 0,0580 га. (кадастровий номер :23:001:1228) для індивідуального садівництва в садівничому товаристві «За мир», яке знаходиться в м. Івано-Франківську.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 справа № 610/50/17.

Апеляційна скарга Івано-Франківської міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року у справі № 300/557/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 08.10.2020.