Справа № 953/12302/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С,А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
03.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області рядового поліції Жарікова О.В., в якій просить постанову серії ЕАМ №2794448 від 08.07.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП України визнати незаконною та скасувати її, провадження по справі закрити, також просить повернути з державного бюджету судові витрати у розмірі 420,40 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що у середу 08.07.2020 приблизно о 10 год. 30 хв. під час руху з м. Чугуїв у м. Харків на своєму транспортному засобі Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 він був зупинений на стаціонарному посту поліції «ХТЗ» (пр. Московський, 307) патрулем поліції. Поліцейським Жаріковим О.В. було повідомлено водія, що причиною зупинки є нібито перевищення швидкості на 28 км/год, зафіксоване приладом TruCam LTI 20/20 ТСО 000748 у вигляді показань у 78 км/год, що, нібито є з боку водія порушенням п. 12.4 ПДР України (правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП). У процесі розгляду справи ОСОБА_1 надав усні й письмові пояснення, у яких зазначив, що: а) в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б свідчили, що саме він був водієм ТЗ Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 під час фіксації швидкості (згідно коментарів до ст. 122 КУпАП суб`єктом правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі, є саме водій ТЗ, а не його власник); б) під час фіксації швидкості відбувалися опадові погодні умови (мряка, дощ, що зривався), що суперечить інструкції з експлуатації приладу TruCam та спотворює результати метрологічних вимірювань кінематичних параметрів руху ТЗ на автомобільній дорозі. Не дивлячись на надані пояснення, за результатами розгляду справи щодо ОСОБА_1 було складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАМ № 2794448 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн 00 коп. Будучи незгодним з інкримінованим правопорушенням та винесеною постановою ОСОБА_1 13.07.2020 у порядку п. 1 ч. 1 ст. 288 КУпАП подав до Управління патрульної поліції в Харківській області скаргу на скасування постанови. В ній повторно виклав аргументи, зазначені в своїх письмових поясненнях, наданих під час розгляду справи, а також додатково зазначив на невідповідність знаку 5.70, який попереджає про фото- відеофіксацію дотримання швидкісного режиму на ділянці автодороги, вимогам ПДР України та ДСТУ в частинні забезпечення вимог щодо належної видимості, що підтвердив фотоматеріалами, доданими до скарги. Відповіддю на скаргу, наданої листом від 23.07.2020 № К- 1545/41/14/01-2020, який скаржник отримав електронною поштою 06.07.2020, йому було повідомлено в рішенні про залишення скарги без задоволення. Основні аргументи, надані в зазначеному листі зводяться до доводів: щодо встановлення нібито знаходження ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 , але не підтвердженого жодними доказами; констатації того, що знак 5.70 «Фото- відеофіксування порушень» інформує водія про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, але без жодного доведення його належної об`єктивної видимості та наявності таблички із вказівкою зони дії, навіть попри надання мною фотодо- казів зворотного; щодо нібито відсутності заборони і фактичних обмежень використання приладу TruCam в умовах поганої погоди, але знов таки - без надання відповідних доказів. Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а результати розгляду скарги незаконними та такими, що не спростовують наведених у ній доводів стосовно протиправності постанови. При цьому позивач вказує, що правомірність використання приладу TruCam визначається місцем несення служби патруля поліції, що знаходиться на відстані від знаку 5.70, не більшій за ту, що визначається табличкою 7.2.1 або зображенням відповідно до цієї таблички. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Однак у матеріалах справи та у відповіді на скаргу відсутні фактичні дані, які б підтверджували відповідність знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на ділянці наближення до посту «ХТЗ» зазначеним вимогам ПДР України та ДСТУ 4100-2014. Натомість у додатку до скарги містять фотографії зазначеного знаку, на яких чітко видно такі порушення зазначених нормативних документів: відсутність встановленої разом із знаком 5.70 таблички 7.2.1 та відсутність розміщення у нижній частині знака 5.70 зображення відповідно до таблички 7.2.1, що є порушенням вимог п. 10.7.63 ДСТУ 4100-2014; відсутність дублювання знаку 5.70 на розділювальній смузі або над проїзною частиною автодороги на ділянці наближення до посту «ХТЗ» по трасі «Київ-Харків-Довжанський», яка має в зазначеному місці по дві смуги руху в кожному напрямку, розмежованих розділювальною смугою, що є прямим порушенням вимог п. 8.2-1 ПДР України та п. 10.2.4 ДСТУ 4100-2014; нечіткість зображення на знаку 5.70 і прикриття його гілками дерев, що суттєво знижує його об`єктивну видимість навіть при русі по правій смузі руху і є порушенням вимог п. п. 8.2-1 ПДР України та п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014. З огляду на зазначене, використання приладу TruCam на посту «ХТЗ» для транспортних засобів, що прямують з боку м. Чугуїв у напрямку м. Харків, є незаконним, що робить результати фіксації швидкості зазначеним приладом в даному місці при наведених умовах неналежними доказами. Крім того, позивач посилається на те, що вимірювання швидкості транспортного засобу, в якому позивач знаходився, приладом TruCam відбувалося під час опадів (поганих погодних умов). У відповіді на скаргу цей факт не заперечується, а отже - визнається. В пункті «Режим плохой погоды» розділу 5 «TruCam в режиме захвата» документа «Руководство по TruCam», який був офіційно надісланий ОСОБА_1 листом УПП в Харківській області від 28.08.2019 № 149зі/41/14/01-2019 і названий як «керівництво з експлуатації на вищевказаний прилад», зазначено: «Капли влаги рассеивают свет. Дождь, снег, или туман может сделать это трудным, чтобы лазер получил отраженные сигналы от целевого транспортного средства. Это особенно актуально, когда вы пробуете захватить скорость в конце диапазон. ТгиСАМ включает встроенный погодный фильтр, когда этот режим активен, это работает, когда лазер включен. Когда режим плохой погоды включен, заводские установки устанавливают диапазон от 15 до 61 метров. Это изменение гарантирует достоверную работу прибора при плохой видимости». Відповідно до вказівок у зазначеному пункті, «режим поганої погоди» вимагає спеціальної активації, передбачає спеціальну індикацію та визначає можливість фіксації цілей (транспортних засобів) для вимірювання швидкості на відстані не більше ніж 61 м. Однак ні в матеріалах справи, ні у відповіді на скаргу не міститься фактичних даних ні про використання приладу TruCam у «режимі поганої погоди», ні про дотримання технічних умов використання цього режиму в контексті фіксації швидкості транспортного засобу Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 на відстані, яка не перевищує 61 м від місця несення служби інспектора, який здійснював кінематичні вимірювання приладом TruCam. Також ОСОБА_1 вказує, що після подання поліцейським вимоги на зупинку змахом регулювального інструменту типу «льодяник» транспортний засіб Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений водієм із додержанням вимог ПДР України за технологічною будівлею, яка знаходиться поза зоною прямої видимості інспектора приблизно в 50 м від стаціонарного посту поліції «ХТЗ». Поліцейський підійшов до транспортного засобу приблизно через 1 хв. після його зупинки, а за цей час реально могла відбутися ротація водія і пасажира, а водій міг покинути транспортний засіб і зникнути в невідомому напрямі. При цьому реальних фактичних даних, які б переконливо свідчили, що саме позивач був водієм даного транспортного засобу в момент фіксації швидкості, в матеріалах справи не міститься. Факт того, що саме позивач знаходився на водійському місці під час розгляду справи (вже після сплину декількох хвилин після зупинки транспортного засобу) не є однозначним доказам, що саме він керував транспортним засобом до моменту зупинки.
У зв`язку з викладеним позивач просить скасувати оскаржувану постанову та вирішити питання щодо повернення йому сплаченого судового збору, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 справву передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою суду від 05.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
13.08.2020 позивачем ОСОБА_1 позивачем були усунуті недоліки, про що подана відповідна заява.
Ухвалою суду від 17.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.
23.09.2020 до суду з Управління патрульної поліції надійшов відзив поліцейського роти №4 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП рядового поліції Жарікова О.В., відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим, тому відповідач повністю заперечує проти його задоволення та просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне.
Відповідач вказує, що під час несення служби в м. Харкові за адресою: пр-т. Московський 307 в межах Індустріального району 08.07.2020 екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС000748 було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 (сімдесят вісім) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 28 (двадцять вісім) км/год. чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого інспектором було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Він підійшов до водія, останнім виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть зупинки його транспортного засобу та суть правопорушення. Після цього запропонував пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та було прийнято рішення про складання адміністративного матеріалу відносно позивача. За результатом розгляду справи, винесено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. До постанови в якості доказу долучено фото, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення. Відповідач зазначає щодо правомірності використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС000748. Крім того, відповідач посилається на правомірність винесення постанови на місці розгляду справи та без складання протоколу та відсутність порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначено щодо місця вчинення адміністративного правопорушення та відсутності доказів на підтвердження позиції позивача про те, що не він керував транспортним засобом.
Згідно ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
21.09.2020 позивачем подано відповідь на відзив, позивач зазначає, що позовна заява ґрунтується на таких основних аргументах, як: невідповідність дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень», що встановлено перед місцем вимірювання швидкісного режиу, вимогам ПДР та національного стандарту, неправомірність використання приладу TruCam в умовах поганої погоди без активації спеціального режиму та в супереч методичним рекомендаціям Національної поліції; недоведеності того, що саме позивач був водієм транспортного засобу на момент події, яка тлумачиться поліцейським як «правопорушення». Проте всі заперечення і пояснення, що викладені у відзиві, стосуються правомірності використання приладів TruCam безвідносно режиму поганої погоди та відповідності дорожніх знаків про фото- відео фіксацію встановленим нормам, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та її здійснення на місці вчинення правопорушення. Але ці аспекти взагалі не покладені в основу позовних вимог, що викладені в позовній заяві, і взагалі в ній не згадуються. Натомість щодо перших двох аргументів, зазначених у позовній заяві, у відзиві не вказано жодного контраргументу. У зв`язку чим позивач просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення повідомлення про виклик до суду, будь-яких заяв до суду не надходило, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Судом встановлено, що оскаржувану останову винесено та отримано позивачем 08.07.2020.
ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зі скаргою на постанову.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 23.07.2020 начальником УПП в Харківській області ДПП було прийнято рішення залишити постанову без змін, а скаргу без задоволення.
Позовну заяву про скасування постанови до суду подано 02.08.2020, тобто в межах 10 денного строку з дня отримання листа за результатами розгляду скарги Управлінням патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Постановою поліцейського роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області рядового поліції Жарікова Олега В`ячеславовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2794448 від 08.07.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 08.07.2020 10:39:00, м.Харків, проспект Московський 307, водій керуючи тз в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 78 км/год, чим чим перевищив дозволену швидкість руху на 28 км/год. Подію зафіксовано на прилад TruCam LTI 20/20 ТС000748. Чим порушив п.12.4 ПДР порушення швид.режиму. в населених пунктах (дозвол.швид.не більше 50 км/год). Стаття частина статті КУпАП: ст..122 ч.1.
Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сумма штрафу: накласти штраф 255 грн.
До постанови додаються: пояснення водія.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Наведеною нормою передбачено, що відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП настає у разі перевищення водієм встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП відбулося через порушення, за висновком відповідача, п.12.4 ПДР України, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Харкові, рухався зі швидкістю 78 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год.
Згідно вимог п. б п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.
Відповідно до п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4. ПДР, більш як на двадцять кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з приписами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення(Пункт 1 та 2 розділу III Інструкції).
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 позивачем не оскаржувалась.
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, а також фотографії, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС 000748).
Наявним в матеріалах справи фотознімком, зробленим за допомогою вказаного приладу, зафіксовано рух автомобіля Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 , на недозволеній швидкості 78 км/год.
Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького O.E. від 04 жовтня 2018 року.
Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.
Частиною 2 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» вказано, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Правомірне використання приладів TruCam LTІ 20/20 припустиме тільки в зоні дії інформаційно- вказівного знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який згідно ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Відповідно до п. 8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Відповідно до п. 10.7.63 ДСТУ 4100-2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» Для зазначення протяжності ділянки дороги, на якій можливе здійснення за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або технічних засобів, знак 5.70 застосовують з табличкою 7.2.1, або у нижній частині знака 5.70 розміщують зображення відповідно до таблички 7.2.1. Відповідно до ПДР табличка 7.2.1 указує довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків.
Таким чином, з урахуванням зазначених пунктів ПДР України та ДСТУ 4100-2014 правомірність використання приладу TruCam LTІ 20/20 визначається місцем несення служби патруля поліції, що знаходиться на відстані від знаку 5.70, не більшій за ту, що визначається табличкою 7.2.1 або зображенням відповідно до цієї таблички.
Крім того згідно п. 8.2-1 ПДР України Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Відповідно до п. 10.2.4 ДСТУ 4100-2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» на дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.
Відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху яку світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь- якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.
Однак, відповідачем не підтверджено належними та допустимиим доказами про відповідність знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на ділянці наближення до посту «ХТЗ» зазначеним вимогам ПДР України та ДСТУ 4100-2014.
У поданому відзиві відповідач посилається лише на правомірність використання приладу TruCam LTІ 20/20, що позивачем не оспорювалось.
При цьому, позивач оспорює правильність вимірювання швидкості руху приладом TruCam під час поганих погодних умов.
Так, відповідно до «Руководство по TruCam» розділ 5 пункт «Режим плохой погоды» передбачає наступне: «Капли влаги рассеивают свет. Дождь, снег, или туман может сделать это трудным, чтобы лазер получил отраженные сигналы от целевого транспортного средства. Это особенно актуально, когда вы пробуете захватить скорость в конце диапазон. TruCam включает встроенный погодный фильтр, когда этот режим активен, это работает, когда лазер включен. Когда режим плохой погоды включен, заводские установки устанавливают диапазон от 15 до 61 метров. Это изменение гарантирует достоверную работу прибора при плохой видимости.».
Відповідно до вказівок у зазначеному пункті, «режим поганої погоди» вимагає спеціальної активації, передбачає спеціальну індикацію та визначає можливість фіксації цілей (транспортних засобів) для вимірювання швидкості на відстані не більше ніж 61 м.
При цьому, суду не надано доказів того, що прилад TruCam використовувався у «режимі поганої погоди».
Крім того, відповідно до п. 3.2, 3.3 Методичних рекомендацій щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху фактично припустимою для використання поліцейськими приладу TruCam є відстань для вимірювання швидкості транспортних засобів у 300 - 350 м. Використання іншої відстані, відповідно до п. 3.2 зазначених Методичних вказівок, є малокорисним. Тому навіть дотримання «режиму поганої погоди» в поганих погодних умовах (під час опадів) не є ефективним і не є припустимим у контексті дотримання поліцейськими вимог ст. 19 Конституції України, ст. 8 і 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Доказів на спростування позиції ОСОБА_1 відповідачем надано не було та у відзиві не зазначено.
Враховуючи викладене, у суду наявні підстави вважати, що результати вимірювання швидкості приладом TruCam LTІ 20/20 за наведених обставин не є належним та допустимим доказом перевищення позивачем швидкості руху.
Посилання ОСОБА_1 на те, що факт того, що саме він знаходився на водійському місці під час розгляду справи (вже після сплину декількох хвилин після зупинки транспортного засобу) не є однозначним доказам, що саме він керував транспортним засобом до моменту зупинки суд не приймає як підставу для скасування постанови, оскільки позивачем у позовній заяві вказано «у середу 08.07.2020 приблизно о 10 год. 30 хв. під час руху з м. Чугуїв у м. Харків на своєму транспортному засобі Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 я був зупинений на стаціонарному посту поліції «ХТЗ» (пр. Московський, 307) патрулем поліції», тобто позивач вказує, що саме він був за кермом транспортного засобу.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано жодного доказу, який би спростував доводи позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).
Відповідно до ч.1,2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката
Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, з УПП в Харківській області ДПП слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України, ст.7, 9, 122, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст..23, 35, 40 Закону України «Про Національну поліцію», суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову поліцейського роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області рядового поліції Жарікова Олега В`ячеславовича серія ЕАМ №2794448 від 08.07.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.
Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 06.10.2020.

Суддя Колесник С.А.