Справа № 1.380.2019.006805
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006805 пров. № А/857/8345/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача Кужик Л.В.,

представника відповідача Громик Л.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області(Львівський рибоохоронний патруль) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення - 12:28:49,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 05 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, в якому просив: скасувати наказ №84-ОС від 19 листопада 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 20 листопада 2019 року по день ухвалення рішення суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звільнення з посади є незаконним та необгрунтованим. Серед іншого зазначає про те, що складений відповідачем акт про невідповідність займаній посаді провідного державного інспектора є необґрунтований і документально не підтверджений. Вказує, що описані в акті про невідповідність займаній посаді питання не задавались йому, а тому такий акт містить неправдиву інформацію. З відповіді заступника начальника управління Львівського природоохоронного патруля вбачається, що за час випробувального терміну позивач здійснив 7 рейдів, що спростовує вказані в акті невиконання підпунктів 4.2, 4.3, 4.4 пункту 4 «Практичні завдання». Зауважує, що акт про невідповідність займаній посаді провідного державного інспектора не містить номера реєстрації та дати складення. Таким актом позивача повідомлено про встановлення невідповідності займаній посаді, проте не про звільнення. Вказує, що його попереджено про звільнення не за сім, а за один календарний день до звільнення. Зазначає про те, що невиконання державним службовцем завдань було зумовлено тим, що такі не були передбачені ні законом, ні посадовою інструкцією. Виконання завдань протягом строку випробування для державних інспекторів Львівського рибоохоронного патруля підтверджується складеним звітом. Крім цього, про виконання підпунктів 2.1, 2.2 «Рибоохоронна робота» переліку завдань свідчать складені протоколи про адміністративні правопорушення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області від 19 листопада 2019 року №84-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль». Стягнено з Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51659,79 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вказані в Акті про невідповідність факти не відповідають встановленим обставинам справи, що свідчить про належне виконання позивачем посадових обов`язків під час випробувального терміну, а тому оскаржуваний наказ є протиправним, позивача слід поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області(Львівський рибоохоронний патруль) подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги наявну в матеріалах справи аудіофіксацію перевірки знань позивача, яка підтверджує, що перед ознайомленням із завданнями на випробувальний термін від позивача зауважень чи пропозицій щодо неможливості їх виконання чи невідповідності, на його думку, з посадовою інструкцією не надходило.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції позов визнавав. В акті про невідповідність факти не відповідають встановленим обставинам справи, що свідчить про належне виконання позивачем посадових обов`язків під час випробувального терміну. Під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано доказів проведення аудіофіксації під час перевірки знань позивача, а відповідач зазначав, що аудіофіксація не передбачена нормативними актами та відсутня. Також відповідач протиправно не повідомив позивача про звільнення за сім календарних днів.

В судовому засіданні позивач та його представник щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом начальника Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області від 30 серпня 2019 року № 67-ОС позивача призначено на посаду провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області з 02 вересня 2019 року. Встановлено позивачу випробувальний термін 3 місяці до 02 грудня 2019 року.

06 вересня 2019 року позивач ознайомився з Переліком завдань для виконання протягом строку випробування для державних інспекторів Львівського рибоохоронного патруля.

Позивач подав начальнику Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області звіт від 18 листопада 2019 року про виконання завдань протягом випробувального терміну.

Начальник Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області склав акт про невідповідність займаній посаді провідного державного інспектора ОСОБА_1 .

Наказом начальника Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області №84-ОС від 19 листопада 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади з 20 листопада 2019 року у зв`язку з встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 вказаного Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому вказаним Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Частинами 1-3 ст. 35 Закону України «Про державну службу» встановлено, що в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим. На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату. Випробування встановлюється строком від одного до шести місяців.

Пунктом 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, керуючись наведеними положеннями Закону України «Про державну службу», у наказі Про призначення ОСОБА_1 від 30 серпня 2019 року № 67-ОС встановив позивачу випробувальний термін 3 місяці до 02 грудня 2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на час строку випробування позивача було встановлено перелік завдань для виконання.

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав відповідачеві звіт від про виконання завдань протягом випробувального терміну.

За наслідками ознайомлення із вище зазначеним звітом та усного опитування ОСОБА_1 відповідачем складено акт (без зазначення номера і дати складення) про невідповідність, відповідно до якого вказано, що позивач не виконано поставлених завдань, зокрема:

1) підпункти 1.1, 1.4, 1.5 пункту 1 «Організаційна робота», якими передбачено такі заходи: запланувати та провести зустрічі з керівниками органів місцевого самоврядування, правоохоронних та природоохоронних органів закріплених районів, щодо співпраці по охороні водних біоресурсів та дотримання природоохоронного законодавства на рибогосподарських водних об`єктах (підпункт 1.1); надати до Львівського рибоохоронного патруля пропозиції щодо кандидатів на громадських інспекторів рибоохорони (підпункт 1.4); налагодити взаємодію спільно з громадськими організаціями з метою належного контролю за рибогосподарськими водними об`єктами (підпункт 1.5);

2) підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 «Рибоохоронна робота», якими передбачено такі заходи: ефективне використання засобів зв`язку, фото, відеозйомки при проведенні заходів з охорони водних біоресурсів (підпункт 2.1); проведення оперативних рейдів із залученням представників національної поліції для виявлення порушень, пов`язаних із незаконним придбанням і продажем риби без відповідних документів та крадіжки риби з уловів підприємств, які здійснюють промисел риби, а також з виявленням порушень, пов`язаних з браконьєрським ловом риби;

3) підпункт 3.1 пункту 3 «Теоретичні завдання», яким передбачено здобуття практичних навиків застосування на практиці нормативно-правової бази, що регламентує рибоохоронну діяльність;

4) підпункти 4.2, 4.3, 4.4 пункту 4 «Практичні завдання», якими передбачено такі заходи: участь у проведенні рибоохоронних рейдів по викриттю адміністративних правопорушень на підконтрольних водоймах (підпункт 4.2); проведення роботи з користувачами біоресурсів в Радехівському адміністративному районі (підпункт 4.3); ознайомлення з рибогосподарським водним фондом на підконтрольній території району (підпункт 4.4).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що завдання, встановлені відповідачем були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Щодо завдання, зазначеного у п.п. 1.1 п. 1 «Організаційна робота» Переліку завдань, то у посадовій інструкції провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль», а саме у розділі 2 «Завдання та обов`язки» відсутній такий обов`язок/завдання як планування та проведення зустрічі з керівниками органів місцевого самоврядування, правоохоронних та природоохоронних органів закріплених районів, щодо співпраці по охороні водних біоресурсів та дотримання природоохоронного законодавства на рибогосподарських водних об`єктах.

Згідно наявного в матеріалах справи Звіту від 18 листопада 2019 року слідує, що позивач надав пропозицію щодо кандидатів на громадських інспекторів рибоохорони - ОСОБА_2 , а тому завдання, передбачене п.п. 1.4 п. 1 «Організаційна робота» виконане позивачем.

Стосовно завдання, зазначеного у п.п. 1.5 п. 1 «Організаційна робота», то згідно матеріалів справи невиконання позивачем такого завдання не підтверджене жодними доказами. Крім цього, позивач з 25 листопада 2015 року є громадським інспектором з охорони довкілля у Львівській області при Державній екологічній інспекції у Львівській області, що підтверджується посвідченням № 155 від 23 листопада 2018 року та характеристикою від 21 листопада 2019 року.

Також, протоколами про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2019 року № 0328 та від 05 листопада 2019 року № 0331 підтверджується виконання позивачем завдань, передбачених п.п. 2.1, п.п. 2.2 п. 2 «Рибоохоронна робота» Переліку завдань. Разом з цим, з наявної в матеріалах справи інформації про показники роботи позивача слідує, що за вересень 2019 року позивач викрив 9 порушень, за жовтень 2019 року - 10, за листопад 2019 року - 6. Згідно супровідних листів від 28 листопада 2019 року № 2-7-17/2008-19 та від 28 листопада 2019 року № 2-7-17/2007-19, які передані до Миколаївського районного суду Львівської області для розгляду справ про адміністративні правопорушення, слідує, що позивачем ефективно використовувались засоби зв`язку, фото, відеозйомки при проведенні заходів з охорони водних біоресурсів.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані належні докази, що підтверджують відсутність у позивача здобуття практичних навиків застосування на практиці нормативно-правової бази, що регламентує рибоохоронну діяльність (п.п. 3.1 п. 3 «Теоретичні завдання»). Також, позивачем вірно вказано, що перед вступом на державну службу він успішно пройшов конкурсний відбір згідно протоколу конкурсної комісії Управління Державного агентства у Львівській області від 24 липня 2019 року № 2.

Щодо завдань, зазначених у підпунктах 4.2, 4.3, 4.4 пункту 4 «Практичні завдання» Переліку завдань, то виконання таких підтверджується інформацією про кількість проведених позивачем рейдів, за вересень 2019 року - 4 та за жовтень 2019 року - 3.

Посилання в Акті про невідповідність на ненадання позивачем усних відповідей на ряд поставлених питань начальником управління, колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні головного спеціаліста з питань персоналу державної служби ОСОБА_3 , яка вказала, що позивач безвідповідально підійшов до здачі звітності і не відповів на усні запитання. При цьому, фіксація захисту позивачем звіту здійснювалась записом на особистому телефоні начальника управління Л. Кравця. Проте, матеріали проведення такої фіксації у матеріалах особової справи позивача відсутні, а відповідач не надав доказів проведення відповідної фіксації. Варто зазначити, що така фіксація не є передбачена жодним нормативно-правовим актом, чого також не заперечував відповідач в суді апеляційної інстанції.

Щодо твердження відповідача, що судом першої інстанції протиправно не було взято до уваги аудіофіксацію опитування ОСОБА_1 , про яку зазначала свідок ОСОБА_3 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ОСОБА_3 згідно протоколу судового засідання від 07 травня 2020 року вказано про фіксацію захисту звіту безпосередньо керівником на телефон. Проте, згідно того ж протоколу представник відповідача зазначив, що фіксація захисту звіту не передбачена законом та немає порядку здійснення такої фіксації, а також така фіксація відсутня в матеріалах справи.

Тому, колегія суддів вважає вищевказані доводи відповідача суперечливими та не бере їх до уваги.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги долучений до апеляційної скарги диск з аудіофіксацією захисту звіту, як доказ по справі, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Згідно із ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів зазначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем до суду першої інстанції не подавався диск з аудіофіксацією захисту звіту та не наведено обставин, які б перешкоджали подання такого як доказу в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказані в Акті про невідповідність факти не відповідають встановленим обставинам справи, що свідчить про належне виконання позивачем посадових обов`язків під час випробувального терміну.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 вказаного Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

З матеріалів справи слідує, що у Акті про відповідність не зазначено дати його складення та номера.

У рамках обставини цієї справи слід зазначити, що відповідачем було порушено вищевказану норму права, оскільки не повідомлено позивача про звільнення за сім календарних днів. Такі висновки апеляційного суду також знайшли своє підтвердження в поясненнях відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ №84-ОС від 19 листопада 2019 року Про звільнення ОСОБА_1 є протиправним, а позивача необхідно поновити на посаді провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» з 20 листопада 2019 року.

Також судом першої інстанції вірно стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі складає 51659,79 грн без урахування обов`язкових платежів та податків.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.006805 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.