Справа № 160/6835/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року Справа № 160/6835/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправними дії суб`єкту владних повноважень управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в частині відмови призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника після померлого батька;
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити ОСОБА_1 , пенсії по втраті годувальника після померлого батька, з моменту звернення до відповідача, а саме з 02.10.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність відповідача щодо не призначення йому допомоги по втраті годувальника, як інваліду І групи є протиправною та такою, що порушує його право на державну допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
19.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що згідно поданих документів, інвалідність призначена позивачу після досягнення 18 річного віку, законні підстави для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відсутні.
Ухвалою суду від 07.10.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 20.08.2018 звернувся усно до Головного управління з метою консультації щодо можливості призначення пенсії по втраті годувальника за померлого батька, як особі інвалідність якої настала до досягнення 18 років. Відповідачем зазначено про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують наявність підстав для призначення пенсії.
05.12.2019 року позивач звернувся з заявою про надання відповіді на його звернення. Листом від 13.12.2019 року №9103/Я-09, зазначено, що на підставі розгляду поданих документів, відповідачем надано відповідь відповідно до якої зазначено про відсутність підстав для призначення пенсії по втраті годувальника через відсутність доказів щодо настання інвалідності до досягнення 18 років.
Не погодившись з яким позивач звернувся до суду з даним позовом.
Дослідивши обставини по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Порядок призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон України №1058-IV).
Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно Законом України №1058-IV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 9 Закону України №1058-IV встановлено такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 36 Закону України №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по I групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-IV; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
У відповідності до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону України №1058-IV закріплено право вибору пенсійних виплат. Зокрема, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно статті 37 Закону України №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається у розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Дітям-сиротам пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається у розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.
Крім того, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Позивач з 20.10.1982 по 30.04.2007 отримував пенсію по інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання. У архівній пенсійній справі наявна первинна довідка МСЕК серії Д-70 №737713 від 12.10.1982 згідно якою позивача визнано особою з інвалідністю від загального захворювання 2 групи інвалідності.
У відповідь на посилання позивача про те, що вади зору він має з дитинства, управлінням зроблено запит до МСЕК. Згідно зі змістом листа Офтальмологічної МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» департаменту охорони здоров`я від 27.09.2018 №62 та від 11.06.2019 №67 зазначено, що відповідно до чинного медико-експертного законодавства, а саме: Постанови КМУ №1317 від 03.12.2009 та представлених на МСЕК медичних документів відсутні законні підстави для визнання ОСОБА_1 , інвалідом до 18-річного віку додатково наголошено про те, що у разі представлення на МСЕК медичних документів, які свідчать про фактичний стан зору до 18 років (медичні висновки або епікризи або амбулаторна картка), офтальмологічна МСЕК повернеться до розгляду даного питання.
18.04.2019 на сумісному засіданні обласного МСЕК та офтальмологічної МСЕК було повторно розглянута заява Позивача про можливість визнання його інвалідом до 18 років.
Листом КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 11.06.2019 №67 повідомило, що медичну справу Позивача було направлено на розгляд ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, яка дійшла висновку (№64 від 29.05.2019), що даних для встановлення інвалідності до 18-річного віку не має.
З огляду на вищевикладене слід зазначити, що для призначення пенсії у разі втрати годувальника необхідна наявність певного юридичного складу, до якого входять такі юридичні факти: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Сам по собі факт смерті годувальника ще не є достатнім для призначення пенсії членам його сім`ї.
Існування пенсії у зв`язку з втратою годувальника обумовлюється наявністю відносин, що передбачають утримання одними особами (годувальниками) за рахунок своїх особистих трудових доходів інших осіб, як правило, членів сім`ї (утриманців).
Правовий зміст поняття «непрацездатність» у розумінні зазначеної статті Закону є неможливість (або обмежена можливість) участі членів сім`ї-утриманців у праці з огляду на похилий вік, інвалідність, необхідність догляду за малолітніми дітьми, що не досягли встановленого віку. Для одержання пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно не тільки, щоб особа, яка звернулася за пенсією була непрацездатною, але й перебувала за життя годувальника на його утриманні.
Оскільки, позивач не є особою з інвалідністю, що стала інвалідом до досягнення 18 років, крім того, ще за життя батька набула право на пенсію, тому суд приходить до висновку, що позивач не має права на призначення пенсії по втраті годувальника.
Суд погоджується з твердженням відповідача, що виключно до компетенції органів МСЕК відноситься встановлення інвалідності, зокрема час настання інвалідності, причинний зв`язок інвалідності з хворобами перенесеними у дитинстві, розмір втрати загальної та професійної непрацездатності після ушкодження тощо.
Доказів оскарження позивачем рішень, дій або бездіяльності Офтальмологічної МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» департаменту охорони здоров`я щодо відсутності законних підстав для визнання ОСОБА_1 , інвалідом до 18-річного віку, які викладені в листах від 27.09.2018 №62 та від 11.06.2019 №67, позивачем до суду не надано.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними.
Враховуючи те, що доводи які наводилися позивачем були спростовані в процесі розгляду справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржується, доведено правомірність відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника після померлого батька. В свою чергу доводи відповідача позивачем не спростовані.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 5,72, 77, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2020 року.

Суддя О.М. Неклеса