Справа № 200/7818/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р. Справа№200/7818/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (за місцезнаходженням юридичної адреси: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не врахування під час призначення пенсії позивачу: до пільгового стажу за Списком № 1 періодів: навчання позивача з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік-електромеханік та служби в армії з 12.11.1984 р. по 17.01.1987 року; а також до загального стажу періоду роботи з 01.04.2004 р. по 18.06.2006 р., який підтверджується відповідними записами в трудовий книжці (пункт 15 - переведено водієм на автобус IKARUS 25059 та щодо не проведення індексації пенсії з 01 травня 2020 р.;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди навчання позивача з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік-електромеханік та періоди служби в армії з 12.11.1984 р. по 17.01.1987 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням цих періодів з часу призначення пенсії за віком за Списком №1 з 27.06.2019 р.;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЕДРПОУ 42171861) здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 травня 2020 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11 відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Кабінет міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та пункту 2 Постанови Кабінет міністрів України від 1 квітня 2020 р. № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році».

В обґрунтування позову зазначив, що з пенсійного кабінету дізнався, що йому не був зарахований до пільгового стажу за Списком № 1 період навчання з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року, що складає 3 роки 9 місяців 25 днів в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік-електромеханік. Також відповідач не врахував до пільгового стажу стаж за Списком № 1 період служби в армії з 12 листопада 1984 року по 17 січня 1987 року. Також відповідач не зарахував до загального стажу з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року роботу у ТОВ «Автомобіліст».

Окрім того, позивач вважає, що відповідач повинен здійснити перерахунок пенсії (її індексації) з 01 травня 2020 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,11. Проте, відповідач всупереч частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Кабінет міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та пункту 2 Постанови Кабінет міністрів України від 1 квітня 2020 р. № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» не провів індексацію його пенсії. На підставі чого звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду та надано позивачу час для усунення недоліків (арк. справи 39-40).

Станом на 07 вересня 2020 року позивач виконав вимоги ухвали, тим самим усунувши недоліки, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху (арк. справи 43-44).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. справи 45-46).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

29 вересня 2020 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Зазначив, що позивачу 27 червня 2019 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах з врахуванням відомостей про роботу та заробітну плату за період з 23 березня 1984 року по 17 січня 1987 року. При зверненні позивача до управління останнім не був наданий диплом про навчання в Сніжнянському гірничому технікумі, а надана довідка № 27 від 22 січня 2014 року про період навчання, проте зазначена довідка не була прийнята до уваги у зв`язку з неможливістю її перевірки. Стосовно не зарахування до пільгового стажу період служби в армії з 12 листопада 1984 року по 17 січня 1987 року, відповідач зазначив, що цей період не був зарахований у зв`язку з тим, що на момент призову на строкову службу, позивач не працював на посадах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо здійснення перерахунку пенсії з 01 травня 2020 року відповідач у відзиві зазначив, що пенсія позивача обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, яка складає 6188,89 грн., що є більшим відносно розміру середньої заробітної плати по Україні, що враховується для обчислення пенсії (4888,83 грн.), що в свою чергу унеможливлює застосування коефіцієнта 1,11 для перерахунку пенсії позивача з 01 травня 2020 року. На підставі чого, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. справи 49-53).

07 жовтня 2020 року відповідачем надані додаткові пояснення до відзиву стосовно позовних вимог щодо зарахування до загального страхового стажу період роботи позивача з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року. Відповідач зазначив, що зазначений період не був зарахований позивачу у зв`язку з відсутністю страхових внесків згідно реєстру персоніфікованого обліку.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 (арк. справи 7-8).

З Довідки № 2132 відповідача без дати вбачається, що позивачеві, який зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , з 27 червня 2019 року призначено пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 14).

З довідки від 21 березня 2016 року № 1412-26735, позивач є переміщеною особою, за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 (арк. справи 32 зворотній бік).

27 червня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 25 від 30 липня 2019 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії (арк. справи 9).

У зв`язку з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області №25 від 30.07.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2019 року №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням відомостей про навчання за період з 01.09.1980 року по 24.05.1983 року та врахуванням відомостей про роботу та заробітну плату за період з 23.03.1987 року по 03.11.1993 року (арк. справи 10-13).

Листом відповідача від 18 травня 2020 року за вихідним № 1668/34-4/04 повідомлено адвоката позивача Алексєєнка В.О. про те, що з 27 червня 2019 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В листі зазначено, що позивачу враховано загальний стаж по 31 травня 2019 року, який складає 35 років 2 місяці 4 дні, з них за Списком № 1 6 років. В листі також відповідач зазначив, що перерахунок пенсії з 01 травня 2020 року не проводився, оскільки при призначенні пенсії позивачу застосовувалась середня заробітна плата за 2018 рік, яка становить 6188,89 грн. що перевищує середню заробітну плату з розрахунку (4404,35 грн. - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії * 1,11 % індексації та становить 4888,83 грн., у зв`язку з чим, перерахунок пенсії позивачу з 01 травня 2020 року не проводився (арк. справи 15).

З розрахунку пенсії вбачається, що позивачу здійснений перерахунок пенсії з 23 квітня 2020 року із застосуванням коефіцієнту стражу 0,3516, з призначенням пенсії у розмірі 2100 грн. (арк. справи 16-17).

Не погодившись з наведеним у листі відповідача від 18 травня 2020 року за вихідним № 1668/34-4/04 та дізнавшись у липні 2020 року з ВЕБ порталу Пенсійного фонду України про не зарахування до стажу періодів його навчання та період служби в армії, а також водієм автобуса позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12 серпня 1993 року у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ ,пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи;первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З трудової книжки позивача вбачається, що з 05 березня 2000 року позивач працював АТЗТ «Автомобіліст» водієм на автомобілі КАМАЗ 5420, з 15 жовтня 2001 року переведений водієм на автобус Ікарус 25059, 18 квітня 2006 року звільнений за власним бажанням. З 15 травня 2006 року позивач прийнятий ПП «Пріазов авто-3» водієм на автобус «Богдан», 10 серпня 2006 року звільнений за переведенням до ПП «Пріазов авто -2» (арк. справи 24).

Вказані записи у трудовій книжці оформлені належним чином (мають номера наказів, дати їх винесення, підписи та посади осіб, які вносили вказані записи, печатки підприємств).

Тобто, спірні записи у період з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року у повному обсязі підтверджують факт роботи позивача на АТЗТ «Автомобіліст» та ПП «Пріазов авто -2».

07 жовтня 2020 року відповідачем надані додаткові пояснення до відзиву стосовно позовних вимог щодо зарахування до загального страхового стажу період роботи позивача з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року. Відповідач зазначив, що зазначений вище період не був зарахований позивачу у зв`язку з відсутністю страхових внесків згідно реєстру персоніфікованого обліку, а тому відсутні правові підстави для зарахування цього періоду.

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 № 1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 5 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 статті 20 Закону України № 1058-IV визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягалазагальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі 490/12392/16-а.

Отже, відповідач протиправно не зарахував позивачу до загального стажу період роботи з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року.

Щодо не зарахування до стажу періоду навчання позивача з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік -електромеханик, суд зазначає наступне.

За приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно із підпунктом «з» пункту 109 «Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою СРСР від 03.08.1972 року № 590 (чина на момент навчання позивача), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також, зокрема, навчання в системі професійно-технічної освіти. При цьому таке навчання прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Судом встановлено, що відповідно до представленої копії дипломуДТ № 665969, виданого 25 червня 1984 року, позивач з 1980 року по 25 червня 1984 року навчався у Сніжнянському гірничому технікумі за спеціальністю горна електромеханіка (арк. справи 29 зворотній бік).

З копії довідки, виданої Сніжнянським гірничим технікумом від 22 січня 2014 року № 27 вбачається, що позивач з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року навчався на денному відділенні за фахом «Гірнича електромеханіка» (арк. справи 29).

Окрім того, суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі № 200/11251/19-а Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2019 року №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням відомостей про навчання за період з 01.09.1980 року по 24.05.1983 року (арк.справи 10-13).

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт навчання позивача у період з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року, оскільки, як зазначено у трудовій книжці позивача, він у період навчання, з 23 травня 1983 року по 28 червня 1983 року працював учнем електрослюсаря підземним шахті «Ударник», з 08 вересня 1983 року учнем електрослюсарем підземним по 30 листопада 1983 року на шахті «Ударник», з 27 березня 1984 року по 30 квітня 1984 року електрослюсарем підземним 3 розряду на шахті Ударник, і звільнений по закінченню виробничої практики. 24 липня 1984 року прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду на шахті «Ударник» звільнений 02 листопада 1984 року у зв`язку з призивом в Радянську Армію (арк. справи 23).

На підставі вищезазначеної норми та оскільки як зазначено в трудовій книжці позивача, він працював за професією електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем під землею в період та одразу після закінчення відповідного навчання за даною професією з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року(диплом ДТ № 665969 від 25 червня 1984 року), суд вважає неправомірним не включення вищезазначеного періоду навчання позивача до пільгового стажу, як до стажу роботи за основною професією електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем під землею.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження військової служби з 31 травня 1993 року по 15 листопада 1994 року, суд зазначає наступне.

На період проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 (далі по тексту - Положення).

Пунктом к частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти а та б пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт в пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах к та л, дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, з копії трудової книжки позивача вбачається, що з 24 липня 1984 року по 02 листопада 1984 року позивач працював на шахті «Ударник» електрослюсарем підземним 4 розряду, та звільнений у зв`язку з призивом до Радянській Армії відповідно до частини 3 статті 36 КЗпП УРСР.

Відповідно до пункту 3 статті 36 Кодексу Законів про працю Української РСР (редакція на день внесення запису у трудовій книжці позивача), підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника на військову службу,направлення на альтернативну (невійськову) службу.

З копії військового квитка НОМЕР_3 , виданого військовим комісаріатом 12 листопада 1984 року вбачається, що позивач 12 листопада 1984 року був направлений у військову частину № НОМЕР_4 і 17 січня 1987 року звільнений у запас (арк. справи 33).

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що період служби позивача в лавах збройних сил СРСР з 12 листопада 1984 року по 17 січня 1987 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01 травня 2020 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11 відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Кабінет міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та пункту 2 Постанови Кабінет Міністрів України від 1 квітня 2020 р. № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Пунктом 1 частини 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" від 1 квітня 2020 р. № 251 установлено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області проведено перерахунки пенсій з 1 травня 2020 року, шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Пенсії обчислені із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 4404,35 грн. з 1 травня цього року перераховано із показника середньої заробітної плати 4888,83 грн. (3764,40*1,17 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2019р. середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії)*1,11).

З матеріалів справи, встановлено, що пенсія позивача обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 рік, яка складає 6188,89 грн., що є більшим відносно розміру середньої заробітної плати по Україні, що враховується для обчислення пенсії (4888,83 грн.), що в свою чергу унеможливлює застосування коефіцієнта 1,11 для перерахунку пенсії позивача з 01.05.2020р.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необґрунтованістьпозовних вимог в означеній частині,у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (частина 2 статті 9 КАС України).

З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у загальному розмірі 1681,60 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією № 27960072 про сплату від 14 серпня 2020 року (арк. справи 35), та квитанцією № 28212638 про сплату від 31 серпня 2020 року (арк. справи 44).

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн. підлягають пропорційному стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача у розмірі 840,80 грн.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (за місцезнаходженням юридичної адреси: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не врахування під час призначення пенсії ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періодів: навчання з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік-електромеханік та період служби в армії з 12 листопада 1984 року по 17 січня 1987 року, а також щодо не врахування під час призначення пенсії до загального стажу період роботи з 01 квітня 2004 року по 18 червня 2006 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди навчання ОСОБА_1 з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року в Сніжнянському гірничому технікумі за професією гірничий технік-електромеханік та періоди служби в армії з 12 листопада 1984 року по 17 січня 1987 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням цих періодів з часу призначення пенсії за віком за Списком №1.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (за місцезнаходженням юридичної адреси: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27-а, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень) 80 копійок.

Повний текст рішення складений та підписаний 07 жовтня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко