Справа № 380/2930/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2930/20 пров. № А/857/8306/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Затолочного В.С., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі № 380/2930/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

суддя в 1-й інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення 16.06.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 16.06.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ), в якій просить стягнути з відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту із розрахунку 258,86 грн. в день із 25.10.2018 до дня фактичного розрахунку 29.03.2020 терміном 521 день у сумі 134866,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на момент звільнення відповідач не провів із позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Фактичний розрахунок відбувся лише 29.03.2020. Позивач вважає, що має право на компенсацію середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відтак звернувся із цим позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі № 380/2930/20 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 19 червня 2018 року ОСОБА_1 , спору між позивачем та Львівським прикордонним загоном щодо зазначених в адміністративному позові вимог не було. Лише після звернення позивача до суду у лютому 2020 року виник спір щодо виплат при звільненні. Тобто більш ніж через один рік і сім місяців після звільнення позивача. Таким чином, на день звільнення був відсутній спір щодо виплат при звільненні.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі № 380/2930/20 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

Разом з цим, остаточний розрахунок з позивачем на час розгляду даної справи проведено 30.03.2020.

Виходячи із вищезазначеного, Львівський прикордонний загін зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Так, п. 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до особистої карки грошового забезпечення за ОСОБА_1 розмір його грошового забезпечення за квітень 2018 року (7693,5 грн) та травень 2018 року (8097 грн), що становить за два місяці, які передують події, з якою пов`язаний обов`язок виплати суму 15790,50 грн. Таким чином, для обчислення середнього заробітку з 25.10.2018 до дня фактичного остаточного розрахунку виплати компенсації при звільненні за невикористану додаткову відпустку необхідно застосовувати показник 258,86 грн в день (15790,5 грн/61 день).

Правильність такого визначення середньоденного грошового забезпечення у розмірі 258,86 грн. підтверджена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі № 1.380.000059, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок із ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням проведено виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку 30.03.2020 при виключенні останнього із списків частини 19.06.2018 та з урахуванням стягнення середнього грошового забезпечення за період із 20.06.2018 по 24.10.2018, то і з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 25.10.2018 по 29.03.2020 із розрахунку 258.86 грн в день за затримку терміном 521 день у сумі 134866,06 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 21.05.2018 № 127-ос відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту з 19.06.2018.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій з правом на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 13.07.2015.

Відповідно до наказу Начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 157-ОС По особовому складу від 19.06.2018, відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю 3-ої категорії водія групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип Б) відділу прикордонної служби Рава Руська 1 категорії (тип Б), звільненого в запас на підставі пункту а (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням підпункту ї пункту 1 частини 8 статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби від 26.12.2016 №1769 VІІІ та підпункту б частини 2 статті 26 Закону, з 19.06.2018.

Станом на момент звільнення із позивачем не проведено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі № 1.380.000059 визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно. Вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.06.2018 по 24.10.2018 у сумі 32875 грн. 22 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 19.06.2018 в сумі 258,86 грн відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.000059 залишено без змін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № 380/1133 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відтак виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки відповідачем здійснено лише 30.03.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № 380/1133/20, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні і вказане рішення набрало законної сили.

Оскільки, як вважає позивач, з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, а саме відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1ст.12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, останній звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Колегія суддів апеляційної інстанції при розгляді справи дійшла висновку, що при розгляді даної справи судом першої інстанції безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18), постанову Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18 та не взято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18.

Щодо покликання апелянта на те, що суд мав зменшити розмір відшкодування за час затримки з урахуванням істотності частки недоплаченої суми, порівняно із середнім заробітком позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № 380/1133 встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 13.07.2015. При звільненні з військової служби ОСОБА_1 , мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у період з 2015 по 2018 роки додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати такої.

Відповідно до п. 293 цього Положення №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 19.06.2018 року позивача виключено зі списку особового складу та всіх видів забезпечення. Натомість, остаточний розрахунок проведено з ним лише 30.03.2020 року.

Затримка остаточного розрахунку з позивачем відбулась з моменту звільнення по день фактичної виплати 30.03.2020 року.

Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку не виплачено в день його виключення із списків особового складу 19.06.2018, що свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, а тому відповідно до статті 117 КЗпП України та з урахуванням рішення суду у справі № 380/1133/20, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 7711,92 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Відтак, апеляційний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а судом першої інстанції при вирішенні справи частково порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі № 380/2930/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у сумі 7711 (сім тисяч сімсот одинадцять) гривень 92 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. С. Затолочний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 07.10.2020 року