Справа № 460/1060/19
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2020 року м. Рівне №460/1060/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Володимирецька селищна рада Рівненської області, про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Володимирецька селищна рада Рівненської області про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа Кононова та інші проти України) в частині виконання рішень національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 (виконавче провадження №38662180) та ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011, якою зобов`язано Володимирецьку селищну раду придбати та надати ОСОБА_1 квартиру (виконавче провадження №31166879);

- стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в розмірі 250000 грн. з кожного.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі з урахуванням особливостей, визначених ст.287 КАС України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 17.05.2019 у справі №460/1060/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа "Кононова та інші проти України") в частині зобов`язання держави - відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №38662180. Визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання судового рішення національного суду в редакції ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №К-7011/09, примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №31166879. Стягнуто солідарно з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 (нуль) коп. Позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 480000 грн. 00 коп. - залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.09.2019 у даній справі касаційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 по справі №460/1060/19 - скасовано в частині стягнення солідарно з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Справу №460/1060/19 в цій частині - направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду. В решті - рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 по справі №460/1060/19 залишено без змін.

Таким чином, предметом нового розгляду в даній справі є стягнення солідарно з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000 грн.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що незважаючи на наявність судових рішень, позивач упродовж тривалого часу не може відновити своє порушене та захищене в судовому порядку житлове право. Зазначає, що протиправна бездіяльність відповідачів щодо тривалого невиконання рішень судів, ухвалених на його користь, призвела до появи у позивача та членів його сім`ї сильних душевних страждань, відчуття несправедливості, незахищеності, безвиході, негативного настрою з приводу дискримінації, утисків з приводу виникнення і неусунення порушення житлового права, не вирішення проблем членів усієї сім`ї як у минулому, так і їх концентрації на поточному році, без якісних перемін та позитивних дій. Стверджує, що така бездіяльність відповідачів спричинила виникнення у нього песимізму, апатії, млявості, ознак швидкої втомлюваності, всіляких нездужань, постійної невдоволеності, покинутості, безрадісності, відчуття безпорадності, тривалого смутку та небажання жити. Наголошує, що психологічні, емоційні та фізичні страждання, які він відчуває, істотно знижують якість життя у сім`ї, рівень сімейної, соціальної та трудової адаптації, а також характеризуються дратівливістю, байдужістю, втратою мотивації до життя, невпевненістю у своїх силах як людини та як правозахисника (адвоката), підвищеною тривожністю, неприємними нав`язливими діями; втратою інтересу не тільки до своєї адвокатської діяльності, а й до будь-якої іншої роботи, проявами нездатності (небажання) робити повсякденні справи; проявами тривоги, метушливістю та надмірним занепокоєнням, зменшенням концентрації уваги; відчуттям власної безпомічності, напливу думок "я нічого не вартий", "я невдаха", "краще було цього не робити, і так знав, що не вдасться", оскільки протиправна бездіяльність відповідачів перешкоджає усуненню порушень житлового права позивача у законний спосіб. Вважає, що протиправне невиконання відповідачами протягом занадто тривалого часу рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа Кононова та інші проти України) в частині виконання рішень національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 (виконавче провадження №38662180) та ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011, якою зобов`язано Володимирецьку селищну раду придбати та надати ОСОБА_1 квартиру (виконавче провадження №31166879), завдало позивачу моральної шкоди в розмірі 250000 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 28.09.2020 дану справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 05.10.2020 року. Витребувано у ОСОБА_1 та зобов`язано надати суду у 2-денний строк з дня вручення цієї ухвали: розрахунок моральної шкоди з посиланням на докази та докази, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру.

На адресу суду 05.10.2020 від позивача надійшли заяви на виконання вимог ухвали суду від 28.09.2020 з долученням доказів та зазначенням розрахунку, які вимагалися судом. Позивачем зазначено про очевидність того, що відповідачі не вживали і не будуть вживати заходів і дій, направлених на виконання судових рішень. Повідомив, що відповідачі в такий же спосіб, починаючи з 2002 року не виконують і ухвалу Володимирецького районного суду від 16.07.2002, щоденно завдаючи позивачу страждань. Навів розрахунок моральної шкоди, яка на його думку, станом на кінець 2002 орієнтовно становила 1 грн за один день, однак з огляду на те, що відповідачі продовжують бездіяти і надалі, створюючи незручності як в роботі, так і в особистому житті сім`ї позивача, де триваючі страждання і незручності через невиконання рішень судів переходять в негативні емоції, вважає, що розмір моральної шкоди з провини відповідачів виріс в геометричній прогресії і станом на дату подачі позову (29.03.2019) становить 500 грн. в день. Серед іншого у одній із заяв позивачем заявлено про розгляд справи без його участі.(а.с. 123-124, 125).

В судове засідання 05.10.2020 уповноважені представники відповідачів не прибули. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені належні чином, в порядку ст. 268 КАС України. Представник Департаменту Державної виконавчої служби Мін`юсту, який прибув в судове засідання не був належним чином уповноважений на представництво інтересів останнього (необхідних підтверджуючих документів не надав), в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 07.10.2020.

В судове засідання 07.10.2020 прибули представники обох відповідачів, які проти задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди заперечили. Вважають, що бездіяльність відповідачів не завдала моральної шкоди позивачу, а її розмір - 250000 грн. непідтверджений належними доказами. Просили суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, розглянувши заяви по суті справи, дослідивши всі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вийшов до нарадчої кімнати для прийняття рішення за наслідками судового розгляду справи.

Однак під час ухвалення рішення у суду виникла необхідність з`ясувати у відповідачів обставину щодо наведеного позивачем розрахунку розміру моральної шкоди, зазначеного ним у заяві від 05.10.2020, внаслідок чого суд після виходу з нарадчої кімнати протокольною ухвалою від 07.10.2020 поновив судовий розгляд справи.

Проте, представники відповідачів під час перебування суду у нарадчій кімнаті, залишили залу судових засідань та приміщення суду.

У зв`язку з цим, ухвалою від 07.10.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування поновленого судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

08.10.2020 на адресу суду від позивача надійшла додаткова заява, якою вкотре звертає увагу на надмірно тривалий час продовження протиправної поведінки відповідачів, які так і не виконують дії, що судами попередньо по даній справі визнано протиправними за їх бездіяльність. Стверджує, що відповідачі, не вчиняючи належних позитивних дій направлених на виконання судових рішень, лише поглиблюють і посилюють його страждання, негативні емоції, розчарування, що і так тривають надмірно тривалий час. Просив врахувати наведене у сукупності із заявленими позовними вимогами.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, що надані ними в судовому засіданні 07.10.2020, розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в частині стягнення солідарно з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000 грн., суд встановив таке.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 у справі №6-А-4/08 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов`язалася надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.

В подальшому, за заявою позивача, ухвалою Володимирецького районного суду від 26.06.2008 у справі №6-А-4/08, у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов`язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до вказаної мирової угоди (рішення Володимирецького районного суду від 05.06.2007), з метою захисту конституційного права позивача на житло, судом змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду від 05.06.2007 та стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь позивача кошти в сумі 164004,00 грн. для придбання житла.

Вказана ухвала Володимирецького районного суду від 26.06.2008 залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №К-7011/09 за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26.06.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009, абз.2 резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 викладено у новій редакції: змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2007 та зобов`язано Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України.

10.02.2012 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження №31166879 з виконання виконавчого листа, виданого 23.01.2012 Володимирецьким районним судом Рівненської області у справі №6-А-4/08, про зобов`язання Володимирецької селищної ради Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України (том 1 а.с.9).

Згодом, рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 у справі "Кононова та інші проти України" (заява №11770/03 та 89 інших заяв) зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, зокрема, ухвалених на користь ОСОБА_1 (заява №37355/0828/07/2008), відповідно до тексту рішення та додатку 1 до нього, - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том 1 а.с.7).

На виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 №11770/03 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 03.07.2013 відкрито відповідне виконавче провадження за №38662180, сторонами якого є Держава (боржник) - ОСОБА_1 (стягувач) (том 1 а.с.8).

Однак, рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання рішень національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , станом на час розгляду цієї справи залишається не виконаним в межах виконавчого провадження №38662180. Також залишається невиконаною ухвала Володимирецького районного суду від 26.06.2008, що була змінена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011, якою зобов`язано Володимирецьку селищну раду придбати та надати ОСОБА_1 квартиру (виконавче провадження №31166879).

Так, рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 №11770/03 щодо позивача виконано Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України лише в частині сплати 3000 євро та 247,00 грн. за несвоєчасне виконання цього рішення. Однак, в частині виконання рішень національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , а саме: ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року), не виконано.

В свою чергу, бездіяльність Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 (виконавче провадження №31166879) підтверджується рядом судових рішень: постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі №556/612/18 (857/3851/18), яка набрала законної силу 21.12.2018 (а.с.34-37), постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2018 у справі №556/225/18 (857/3236/18), яка набрала законної сили 07.12.2018 (а.с.30-33), рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №817/400/18, яке набрало законної сили 05.02.2019.

В силу вимог ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені цими рішеннями у адміністративних справах, що набрали законної сили, не підлягають доказуванню.

Водночас рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у даній справі №460/1060/19 (том 1 а.с.142-153), яке залишене без змін в цій частині постановою Верховного Суду від 10.09.2020, визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа "Кононова та інші проти України") в частині зобов`язання держави - відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №38662180. А також визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання судового рішення національного суду в редакції ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №К-7011/09, примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №31166879.

Таким чином, факт протиправної бездіяльності обох відповідачів у спірних правовідносинах, які виникли між сторонами в цій справі, не потребує доказування, позаяк встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили.

Зважаючи на те, що рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання рішень національних судів, ухвалених на користь позивача, не виконане через протиправну бездіяльність відповідачів, позивачем заявлено вимогу про стягнення з них на його користь завданої моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Іншими словами, моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання - це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання - чинне законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їхню протиправність. Поміж тим, за практикою Європейського Суду з прав людини обставинами, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду, зокрема є: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо.

Як свідчать матеріали справи, позивач обґрунтовує моральну шкоду, заподіяну тривалим невиконанням відповідачами рішень судів, стурбованістю і тривогою через те, що ситуація триває надмірно довго (понад 7 років); негативним впливом такої протиправної бездіяльності відповідачів на здоров`я позивача та членів його сім`ї, психічним напруженням, глибоким відчуттям несправедливості, викликаним тривалим невиконанням судових рішень, розчаруванням.

Поряд з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

В силу вимог ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Статтею 17 цього ж Закону встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995_004 ) та практику Суду як джерело права.

Системний аналіз рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, свідчить про однозначну позицію цього Суду, згідно з якою правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.129-1 Конституції України.

Основним призначенням стадії виконавчого провадження, є фактичне та повне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена з вини державного органу до отримання судового захисту. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, без права встановлювати інші механізми та обсяги його виконання, трактуючи зобов`язальну частину судового рішення на свій лад, нівелюючи тим самим весь процес судового розгляду спору.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У справі «Харук та інші проти України» (рішення від 26.07.2012 року [комітет], заява N 703/05 та 115 інших заяв, п. 24- 25), а також у ряді інших справ проти України, які стосувались тривалого невиконання рішень національних судів, ЄСПЛ, беручи до уваги принципи визначення розміру компенсації, яка присуджується у випадку встановлення порушення Конвенції щодо невиконання рішень в подібних справах, визнав розумним та справедливим присудити 3000 євро кожному заявнику в заявах, що стосуються невиконання рішень тривалістю більше трьох років, та 1500 євро кожному заявнику в інших заявах. Зазначені суми є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас неспростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп. 203 - 204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (див. згадане вище рішення у справі Бурдова, п. 100).

Таким чином, суд враховує, що відповідно до прецедентної практики Європейського Суду право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Як свідчать матеріали справи, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у цій же адміністративній справі в частині залишеною без змін постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду, встановлено протиправну бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа "Кононова та інші проти України") в частині зобов`язання держави - відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на користь ОСОБА_1 , примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №38662180 та протиправну бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання судового рішення національного суду в редакції ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №К-7011/09, примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №31166879.

На переконання суду, така бездіяльність відповідачів щодо надмірно тривалого невиконання рішень національних судів та Європейського Суду безумовно свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу. Суд категорично вважає неприйнятною у правовій державі ситуацію, коли після досягнення успіху в Європейському суді щодо захисту своїх житлових прав (рішення від 06.06.2013), позивач і надалі вже більше 7 років позбавлений можливості фактичної реалізації їх відновлення, отримання бажаного за рішенням суду, яке надмірно довго не виконується. Така невизначеність, стурбованість і тривога через те, що ця ситуація (невиконання рішень судів через бездіяльність відповідачів) триває надто довго і невідомо коли припиниться, безперечно викликає психічне напруження, відчуття безнадійності, глибокої несправедливості, відчаю та розчарування у відсутності адекватного правового захисту, навіть за умов отримання рішення судів про визнання такої поведінки органів влади протиправною.

Враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідачів перешкоджає отримати позивачу виконання рішення судів, ухвалених на його користь, протягом тривалого часу (понад 7 років з часу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 та понад 8 років - з примусового виконання рішення Володимирецького районного суду від 23.01.2012 у справі №6-а-4/08), що становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог §1 ст.6 Конвенції та ст.1 Протоколу №1, суд приходить до висновку, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточних рішень судів з вини посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до статті 56 Конституції України, статей 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, позивач має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди.

Висновки аналогічного за змістом характеру викладені Верховним Судом у постанові 14.07.2019 у справі №460/1061/19 (http://reestr.court.gov.ua/Review/90397169).

Таким чином, беручи до уваги вік позивача, стан його здоров`я (06.05.2011, в період протиправного невиконання відповідачами рішень судів позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (а.с.126),) зважаючи на доведеність заподіяної йому відповідачами моральної шкоди, виходячи з характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення, суд дійшов висновку, що розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з кожного з відповідачів є 12775 грн, з розрахунку 5 грн. за кожен день невиконання відповідачами рішень судів упродовж більше як 7 років (365 днів х 7 х 5 грн).

Водночас, розрахунок позивача 500 грн. за кожен день невиконання відповідачами рішень судів, суд вважає таким, що є надмірним та не відповідає засадам розумності і співмірності.

Інші доводи та аргументи учасників справи не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не виконали процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довели правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Суд пам`ятає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, позов про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні, позаяк позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.9 ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вулиця Городецького, 13, місто Київ, 01001; ) та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вулиця Замкова, 29, місто Рівне, 33000; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Володимирецька селищна рада Рівненської області (вулиця Соборна, 39, смт. Володимирець, Рівненська область, 34300; ) про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25550 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 (нуль) коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 474450 грн. 00 коп. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.д.

Повний текст рішення складений 08 жовтня 2020 року.

Суддя Н.С. Гудима