Справа № 420/7647/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7647/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка Івана Миколайовича, третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв оборони 94», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка Івана Миколайовича, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 53174074 від 17.07.2020 про відмову в державній реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не реєстрації права власності за заявою позивача від 14.07.2020 р. та зобов`язати реєстратора зареєструвати право приватної власності за позивачем на нежитлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.05.2020 року власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 проведено загальні збори та прийнято рішення про зміну статусу допоміжного приміщення підвального складського приміщення (бічний вхід) шляхом визнання факту відсутності необхідності використання даного приміщення задля задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку на статус ізольованого нежитлового приміщення, що є частиною внутрішнього об`єму будівлі, який має окремий вхід та не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин; присвоєння назви за № 01н, а також про передачу ізольованого нежитлового приміщення № 01н з подальшою реєстрацією права власності ОСОБА_2 .

Рішення зборів оформлене протоколом № 5 від 23.05.2020 р. і на його виконання 17.06.2020 р. членами правління ОСББ «Героїв оборони 94» було передано позивачу ізольоване нежитлове приміщення № 01н, що оформлено актом приймання-передачі.

14.07.2020 р. позивач звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на вказане приміщення, однак оскаржуваним рішенням державного реєстратора від 17.07.2020 № 53174074 позивачу було відмовлено в державній реєстрації. Позивач зазначав, що державний реєстратор порушив визначене законом право позивача на офіційне визнання набуття права власності і підтвердження державою факту набуття речових прав на нерухоме майно, оскільки оскаржуване рішення засноване на тому, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не передбачені повноваження, які вказані в наказі № 15.1 від 15.06.2020 (яким змінено статус приміщення); відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 01н тобто неможливо встановити, що саме це нежитлове приміщення належить на праві власності ОСББ «Героїв оборони 94»; Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 не передбачено державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, яке передається ОСББ фізичній особі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременко Івана Миколайовича, третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Героїв оборони 94», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Також позивачу було роз`яснено, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про фактичну відсутність спору між апелянтом та третьою особою щодо права власності на нежитлове приміщення.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременко Іван Миколайович своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд встановив, що предметом оскарження, відповідно до позову є рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права власності, бездіяльність державного реєстратора щодо не реєстрації права власності за позивачем та вимога позивача заявлена на відновлення порушеного права - зобов`язання державного реєстратора зареєструвати право приватної власності за позивачем на нежитлове приміщення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по справі, виходив з того, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства, оскільки пов`язаний з реалізацією майнових інтересів позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, цей позов поданий на поновлення невизнаного, на думку позивача, права власності на нежитлове приміщення та відсутності при цьому права користування спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку на це ж нежитлове приміщення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення № 53174074 від 17.07.2020 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення № 01н в будинку АДРЕСА_2 ; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не реєстрації права власності за заявою позивача від 14.07.2020 та зобов`язати реєстратора зареєструвати право приватної власності за позивачем на нежитлове приміщення

Проте заявлені в справі вимоги є похідними при вирішенні судом питання щодо права власності на нежитловий об`єкт, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою апелянта із правомірністю відмови у реєстрації за ним права власності на нерухоме майно.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки бездіяльність та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки набуття апелянтом права власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Тому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

При цьому апеляційний суд зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

В даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, спір пов`язаний із захистом права власності позивача, що набуте в результаті передачі йому нежитлового приміщення від ОСББ, від імені якого підписантом виступає сам позивач.

За таких обставин скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора жодним чином не призведе до поновлення прав та інтересів апелянта.

Також, апеляційний суд зазначає про помилковість посилання апелянта на постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18, від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 спір стосується виключно проведення державної реєстрації права власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 характер спірних правовідносин свідчить про спір сторін щодо законності виникнення у відповідача-1 та відповідача-2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц правовідносини виникли між позивачем і державним реєстратором з приводу виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на квартиру.

Таким чином, оскільки у справі, яка переглядається апеляційним судом інші фактичні обставини ніж ті за яких Верховний Суд дійшов певних висновків, у зазначених апелянтом справах, апеляційний суд вважає недоречним їх застосування в цій справі.

Щодо посилання судом першої інстанції на постанови Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що у постанові від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 спірні правовідносини пов`язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а у справі № 2а-10699/11/2670 спір стосується оренди товариством земельних ділянок та права власності ОСББ на земельну ділянку, яке підтверджується державним актом серії про право власності на земельну, тобто цивільного права.

Незважаючи на той факт, що обставини справ, на які послався суд першої інстанції не є абсолютно тотожними даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки, викладені у вказаних постановах в повній мірі можуть бути застосовані в даному випадку.

Отже, підсумовуючи все вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів які порушені або не визнані.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-77, 242, 294, 308, 310, 312, 315, 316, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 420/7647/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.