Справа № 300/1775/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2020 р. справа № 300/1775/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду О.Л.Тимощук, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації

про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

1.1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 (надалі, також - представник позивача, ОСОБА_2) в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 21.07.2020 звернувся в суд із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (надалі, також - відповідач), у якій просить визнати протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_1 "Посвідчення члена сім`ї загиблого", як вдові ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни, на підставі пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати невідкладно видати позивачу таке посвідчення.

Уповноважений представник обґрунтував позовні вимоги тим, що позивач вдова ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни, померлого через захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має право на компенсації та пільги, встановлені Законами України «Про статус і захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого, проте в наданні такого посвідчення відмовлено. На переконання представника позивача відмова є упередженою та невмотивованою, оскільки право ОСОБА_1 на соціальний захист врегульовано також нормами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач вважає позов безпідставним, фактичні обставини справи не відповідають дійсності та відповідно є таким, що не підлягає до задоволення. Наголосив, що відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої комісії №13520 встановлено, що захворювання ОСОБА_3 що призвело до смерті, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Оскільки ОСОБА_3 не належить до жодної категорії осіб, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», необхідно в задоволені позову відмовити.

1.3. Доводи представника позивача на спростування позиції відповідача.

На переконання уповноваженого представника позивача позиція відповідача невмотивована та виходить з довільного тлумачення норм. Так ОСОБА_2 зазначає, що призов воїнів запасу для ліквідації аварії та її наслідків відбувався на принципах воєнного часу відповідно до засекреченої донедавна Постанови №631-188 від 29.05.1986 ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР «Про призов військовозобов`язаних запасу на спеціальні збори для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». Представник вказав також, що в позові орієнтувався на рішення Конституційного Суду України №20-РП/04 від 01.12.2004.

1.4. Доводи відповідача на спростування позиції позивача.

Відповідач посилаючись на приписи пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначає, що доказів, які б свідчили про належність чоловіка позивачки до якоїсь із категорій осіб, визначених цією нормою, немає.

1.5. Заяви учасників справи та процесуальні дії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с.19-21), проте 04.08.2020 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків (а.с.24) та доказ їх усунення, а саме квитанція про сплату судового збору №1-23К від 04.08.2020 (а.с.25).

Ухвалою суду від 10.08.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.26-27).

Ухвала про відкриття провадження у відповідності до частини 10 статті 171 КАС України направлена сторонам із дотриманням вимог статті 126 КАС України.

Зазначена ухвала суду отримана позивачем 17.08.2020 та відповідачем 14.08.2020 що підтверджується відміткою на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.29, 30).

До суду, 31.08.2020 від відповідача надійшов відзив №1213/01-11 від 26.08.2020 (а.с.31-33).

Від представника позивача, 08.09.2020 надійшла відповідь на відзив (а.с.37-40).

Від відповідача, 10.09.2020 до суду надійшли заперечення на відзив №1280/01-11 від 10.09.2020 (а.с.43-46).

Інших документів на адресу суду не надходило.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи в строк на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

ОСОБА_1 , як вдова інваліда першої групи, ліквідатора на ЧАЕС першої категорії зі статусом інваліда війни, 28.02.2020 звернулася з заявою до Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого, відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.5).

Листом №Г-577 від 25.03.2020 відповідач надав відповідь про те, що статус дружинам надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, партизана, підпільника, учасника бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внаслідок:

- поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків);

- захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів;

- захворювання, пов`язаного з перебуванням на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Оскільки смерть чоловіка позивачки не пов`язана із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті або в період проходження військової служби, для встановлення позивачці статусу особи на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулася в суд з метою захисту свого порушеного права.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (надалі, також - Закон №3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пунктів 1, 2, 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

- осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII, чинність цього Закону поширюється, зокрема на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Частину 2 статті 7 Закону №3551-XII доповнено пунктом 9 згідно із Законом №1770-IV від 15.06.2004, який прийнято з метою прирівняння до інвалідів війни інвалідів з числа осіб, які з перших днів аварії на Чорнобильській АЕС були залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення (близько 1300 осіб). На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню. Перелік робіт, які провадились цими загонами, включало: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №3551-XII ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Порядок №302) відповідно до пункту 2 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».

Відповідно до пункту 10 Порядку №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Згідно з статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій, відносяться особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Приміткою до статті 10 цього ж Закону визначено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань

В силу приписів статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ІV. ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ.

Факт участі чоловіка позивачки у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання в нього інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків відповідачем не заперечується. Також не заперечується причинний зв`язок інвалідності і смерті чоловіка позивачки.

Таким чином, на позивача як на члена сім`ї (дружину) особи, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №02 від 23.03.2012 встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 , пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.8).

Жодних інших документів, які б слугували доказами приналежності померлого ОСОБА_3 до осіб, які передбачені пунктами 1, 2 або 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII суду не подано.

Суд зазначає, що доказів перебування позивача на військовій службі чи службі в органах МВС чи інших спеціалізованих формуваннях під час ліквідації наслідків на ЧАЕС суду не подано. Таким чином судом не встановлено приналежність чоловіка позивачки до особи, яка належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, що передбачено пунктами 1 та 2 статті 7 Закону №3551-XII.

Щодо посилання позивача на призов резервістів, які прирівнюються до військових, то доказів здійснення такого призову щодо ОСОБА_3 суду також не подано. Єдиним доказом в матеріалах справи, який пов`язує ОСОБА_3 із ліквідацією на ЧАЕС є експертний висновок, з якого неможливо встановити обставини на які посилається представник позивача при обґрунтуванні позовних вимог. Тобто, представник свої доводи не підтверджує належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що прирівнювання цивільного населення до військовослужбовців, на застосування примітки статті 10 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII до приписів Закону №3551-XII не допускається, оскільки ці закони врегульовують зовсім різні правовідносини.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідно, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Такий підхід щодо тлумачення положення пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII зумовлений потребою диференціювати правове регулювання задля виокремлення специфічних умов, які мають бути потрібними та достатніми для набуття статусу «інвалід війни» особами, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків. За інших обставин, статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, та, відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з підпунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що суперечитиме визначеній законодавцем меті, втіленій в приписі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17, від 20 грудня 2019 року у справі №315/594/15-а (2-а/315/29/15), від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 03 жовтня 2019 року справа №753/2206/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №810/4584/18, від 18 вересня 2019 року у справі № 674/450/17, від 27 квітня 2020 року у справі №826/15761/17, від 15 червня 2020 року у справі №822/225/18.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року №90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З огляду на наведене вище суд приходить до висновку, що за відсутності доказів, які б підтверджували залучення чоловіка позивачки до формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ немає.

Вказана обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Зважаючи на висновок суду про безпідставність позовних вимог в силу норм статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 255, 295, 297, 299, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач - Управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації, адреса: вул. Грушевського, буд. 2, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.