Справа № 640/23432/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

05 жовтня 2020 року м. Київ № 640/23432/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., розглянувши заяву про забезпечення позову, до подання позовної заяви, Товариства з обмеженою відповідальністю "Єгаз",

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єгаз" звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення з 01.10.2020 дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.08.2020 №1611 "Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП" до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 153 КАС України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

На думку суду, в даному випадку підлягає застосуванню частина перша статті 24 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), оскільки позивач має намір оскаржити нормативно-правовий акт. Крім того, місцезнаходження заявника місто Київ.

Отже, спір підлягає розгляду в Окружному адміністративному суду міста Києва, тому суд доходить до висновку про подання заяви про забезпечення позову до належного суду.

Частиною четвертою статті 152 КАС України встановлено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Заявником до заяви про забезпечення позову додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 630,60 грн.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (пункти 1, 2 частини другої).

За твердженням представника заявника постанова НКРЕКП від 26.08.2020 №1611 має очевидні ознаки протиправності, суперечить та порушує вимоги Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Закону України "Про банки та банківську діяльність", Закону України "Про Національний банк України", Закону України "Про захист економічної конкуренції" та порушує права, свободи та інтересів заявника, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Згідно з частиною п`ятою статті 151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише в разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

На думку суду, постанова НКРЕКП від 26.08.2020 №1611 є нормативно-правовим актом в розумінні пункту 18 статті 4 КАС України, тому судом розглядатимуться аргументи заявника лише щодо очевидної протиправності оскаржуваної постанови.

На підтвердження застосовності до позивача оскаржуваної постанови додано договір, укладений між TOB "Єгаз" з ТОВ "Оператор ГТС України" на транспортування природного газу від 17.12.2019 № та банківську гарантію на виконання зобов`язань від 26.12.2019 №980/19/552, видану АТ "Мегабанк".

На думку суду, наведених доказів достатньо для висновку про застосовність до позивача положень оскаржуваної постанови.

Заява містить такі доводи щодо очевидної протиправності постанови НКРЕКП від 26.08.2020 №1611:

обмеження конкуренції на ринку постачання природного газу, суперечать статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" та незаконне втручання в господарську діяльність суб`єктів господарювання;

невідповідність нормам законодавства, що регулює банківську діяльність, прийняття оскаржуваної з перевищенням визначених Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" повноважень регулятора;

порушення вимоги антимонопольного, конкурентного законодавства;

порушення принципів регуляторної політики;

зміни до глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС прийняті НКРЕКП всупереч меті, основним завданням та принципам регулятора, в порушення частини шостої статті 4, частини другої статті 35 Закону України "Про ринок природного газу", Регламенту Комісії (ЄС) №312/2014 від 26.03.2014 про Мережевий кодекс балансування газу в газотранспортних системах, транспозиція якого здійснена постановою НКРЕКП від 29.11.2019 №2586.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329-VIII (зі змінами) ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами: забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу; вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені; вільного вибору постачальника природного газу; рівності прав на ввезення та вивезення природного газу на/з території України; невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб; забезпечення рівних прав на доступ до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG; недопущення та усунення обмежень конкуренції, спричинених діями суб`єктів ринку природного газу, у тому числі суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання державної форми власності; додержання встановлених технічних норм та стандартів безпеки; захисту навколишнього природного середовища та раціонального використання енергоресурсів; відповідальності суб`єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів (пункти 1-10).

За твердженням представника заявника, відповідно до змін, затверджених оскаржуваною постановою, заявник та інші замовники послуг транспортування, зобов`язані з 01.10.2020 надавати оператору ГТС фінансове забезпечення, зокрема у вигляді банківської гарантії, скориставшись фінансовими послугами виключно тих банків, які віднесені Національним банком України до переліку системних, що є незаконним в частині вибору банка-гаранта та, одночасно, протиправно встановлюються обмеження для банків щодо здійснення ними ліцензованої діяльності в сфері кредитних зобов`язань - послуг з надання банківських гарантій.

На думку суду, позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про очевидне порушення регулятором засад та принципів функціонування ринку природного газу, визначених статтею 3 Закону України "Про ринок природного газу".

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 №2121-III (зі змінами) системно важливий банк - банк, що відповідає критеріям, встановленим Національним банком України, діяльність якого впливає на стабільність банківської системи.

"Положенням про порядок визначення системно важливих банків", затвердженим постанова Правління Національного банку України 25.12.2014 №863 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19.06.2019 №79) визначено критерії та процедуру віднесення банку до системно важливих, Положення ухвалено відповідно до Директиви 2002/87/ЄС, метою якої є, зокрема, встановлення високих стандартів задля безпеки споживачів у кредитних зобов`язаннях посередників по відношенню до споживачів.

Отже, наведені правові акти, з урахуванням правил Європейського Союзу в банківській сфері, передбачають визначення системно важливих банків.

Встановлення порушення засад вільної добросовісної конкуренції запровадженням обмеження щодо можливості вибору лише системно важливого банку для забезпечення зобов`язань шляхом банківської гарантії чи запровадження додаткових механізмів забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, підлягає встановленню під час судового розгляду.

Щодо твердження представника заявника про протиправне встановлення обмеження для банків щодо здійснення ними ліцензованої діяльності в сфері кредитних зобов`язань, то суд відхиляє цей аргумент, позаяк заявник не надав доказів здійснення банківської діяльності, відповідно вимоги забезпечення позову з цих підстав не стосуються інтересів заявника.

Суд вважає помилковими доводи представника заявника про очевидну протиправність оскаржуваної постанови, позаяк вона не відповідає нормам законодавства, що регулює банківську діяльність, оскільки оскаржуваною постановою передбачено можливість внесення банківської гарантії системно важливими банками. Судом не встановлено норм в оскаржуваній постанові, якими б врегульовувались відносини в банківській сфері, що віднесені до повноважень Національного банку України. З цих же підстав необґрунтованими є доводи про перевищення регулятором своїх повноважень щодо врегулювання питання з визначення банків, які можуть бути гарантами, оскільки регулятором лише використано легітимний перелік банків, які Національним банком України за певними ознаками та відповідно до визначеної процедури віднесені до певного виду (групи) банків.

Представник заявника зазначив про порушення регулятором статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 11.01.2001 №2210-III (зі змінами), якою надано визначення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та наведено відповідний перелік.

Судом вказувалось, що порушення регулятором принципів та засад функціонування ринку газу щодо встановлення певного виду банків, які можуть надавати гарантію, підлягає встановленню під час судового розгляду. Крім того, вказаними Законом визначено окрему процедуру розгляду справ про порушення законодавства щодо захисту економічної конкуренції.

Обґрунтовуючи очевидну протиправність оскаржуваної постанови принципам регуляторної політики, представником вказано частину першу статті 15 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 №1540-VIII (зі змінами), за якою підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", здійснюється у порядку, визначеному цим Законом. Разом з тим в заяві зазначено про оприлюднення регулятором обґрунтування до питання про схвалення проекту оскаржуваної постанови.

На думку суду, незгода заявника з обґрунтуванням та неврахування регулятором зауважень заявника не є свідченням такого порушення процедури, що могло б стати підставою для висновку про очевидну протиправність оскаржуваної постанови.

За змістом частини шостою статті 4 Закон України "Про ринок природного газу" ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути: недискримінаційними; прозорими; встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Згідно з частиною другою статті 35 вказаного Закону розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування. При визначенні розміру плати за небаланси замовників не допускається перехресне субсидіювання між замовниками, у тому числі шляхом збільшення вартості приєднання нових об`єктів замовників до газотранспортної системи.

За твердженням представника заявника, при прийнятті оскаржуваної постанови не надано обґрунтування та економічних розрахунків збільшення величини коригування з 10% до 20%. Такі пояснення відсутні як в обґрунтуванні до прийняття проекту оскаржуваної постанови, так і в аналізі впливу до проекту.

Суд вважає, що наведені аргументи не доводять очевидної протиправності оскаржуваної постанови. При цьому суд ураховує, що вказаними нормами Закону України "Про ринок природного газу" не встановлено конкретного відсотку величини коригування або відповідних меж. Оцінка відповідності встановлення 20% величини коригування критеріям, визначеним у цьому Закону, за висновком суду, має встановлюватись під час судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно зі статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець