Справа № 280/1046/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 280/1046/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (далі Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району №445637 від 24.01.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги по народженню дитини;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений ст. 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", тобто 41 280,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначила, що вона є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку - ОСОБА_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження та рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року по справі № 939/2891/19, проте не мала можливості виїхати до підконтрольної території України до грудня 2019 року. Позивач звернулась до Відповідача із заявою про призначення допомоги при народження дитини, але Відповідач листом від 30 січня 2020 року повідомив про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку із тим, що заявника не було вдома з дитиною в день перевірки та дитині більше 12 місяців. Позивач вважає дії Відповідача протиправними і такими, що порушують чинне законодавство України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року адміністративний позов задоволено (а.с.42-44).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що Закон № 2811-XII не містить такої підстави для відмови у призначенні допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування. В даному випадку відмова Відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального права, неповноту дослідження доказів, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову та закрити провадження по справі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що ані Позивач, ані її донька не є на даний час внутрішньо переміщеними особами. Відсутні підстави для призначення допомоги при народженні з пропущеним строком звернення з причини отримання свідоцтва про народження дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тільки 24 грудня 2019 року. Відповідач вказує, що всі його рішення приймаються на підставі діючого законодавства, обґрунтовано, неупереджено та з дотриманням принципу рівності перед законом.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що Позивач є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2019 року та рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року по справі №939/2891/19.

Згідно довідок від 16.01.2020 №2302- та № 2302- Позивач та її донька взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з Донецької області, м. Сніжне, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач звернувся до Відповідача із заявою від 16.01.2020 про виплату допомоги по народженню дитини.

Рішенням від 24.01.2020 № 445637 Позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини з підстав порушення строку звернення за такою допомогою та не підтвердженням фактичного місця проживання матері з дитиною.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (статті 4, 5, 10 Закону № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Зазначені норми Закону кореспондують положенням п.п. 10,11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2001 № 1751, згідно яких допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року по справі № 939/2891/19 встановлено факт народження дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сніжне Донецької області, батьками якої є: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Сніжне Донецької області, громадянка України, та батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Сніжне Донецької області, громадянин України.

24.12.2019 Позивачем отримано свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , у зв`язку з чим за призначенням допомоги вона звернулась до Відповідача у січні 2020 року.

Таким чином, Позивачем вищезазначений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини пропущений з поважних причин, з огляду на те, що Позивач народила дитину в березні 2018 року на тимчасово непідконтрольній території. Оскільки, документи, що видані на непідконтрольній Україні території не визнаються на території України, після переїзду на підконтрольну Україні територію, в грудні 2019 року Позивач встановила факт народження дитини та звернулась у межах 12-місячного строку з дня встановлення даного факту до Відповідача із заявою про виплату належної їй допомоги при народженні дитини.

Позивач та її дитина є громадянами України, мають такі ж конституційні права як і інші громадяни України; законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання, а тому відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та встановлених у справі обставин, враховуючи інтереси дитини, Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року по справі № 226/1056/17, та від 11.09.2019 по справі №220/2054/16-а.

Щодо посилань Відповідача на відсутність Позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи, слід зазначити, що Закон № 2811-XII не містить такої підстави для відмови у призначенні допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку відмова Відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17, та від 03.10.2019 по справі № 226/1177/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте всупереч положень законодавства та порушує інтереси особи, зокрема, дитини, а отже підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 01 червня 2020 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №280/1046/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова