Справа № 140/3187/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3187/19 пров. № А/857/8772/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року (головуючого судді Денисюка Р.С. ухвалену в письмовому провадженні в м. Луцьк) про відмову у відстроченні виконання судового рішення у справі № 140/3187/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася з позовом до Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправною відмови щодо видачі ОСОБА_2 паспорту у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та зобов`язання оформити та видати ОСОБА_2 бланк паспорту у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020, позов у даній справі задоволено повністю. Визнано протиправними дії Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов`язано Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

15.04.2020 Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення до досягнення ОСОБА_2 16-річного віку.

Оскаржуваною ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Управління Державної міграційної служби України у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, просить її скасувати. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 на момент звернення виповнилось 15 років, тоді як паспорт громадянина України зразка 1994 року може бути видано лише особі, яка досягла 16-річного віку.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки від учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участю, суд відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Законний представник позивача звернувся до відповідача в інтересах неповнолітнього позивача з метою отримання паспорта у формі книжечки.

Відповідач відмовив позивачу у видачі паспорта у формі книжечки зазначивши, що законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України» відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. У даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у формі книжечки, спричиняє побоювання в окремої соціальної групи, що отримання паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду приватному життю та належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення до досягнення ОСОБА_2 16-річного віку.

Відмовляючи у відстроченні виконання судового рішення, суд першої інстанції вказав, що норми чинного законодавства не дають підстав стверджувати, що особа, якій виповнилося 14 років, не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Стаття 129-1 Конституції України та стаття 370 КАС України встановлюють, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до положень статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення. Питання про відстрочення судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу.

У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання рішення в адміністративній справі суд змінює строк подання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання такого рішення.

Таким чином, процесуальне законодавство визначає підстави та порядок відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання такого.

Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк встановлений судом, такі повинні бути доведені заявником.

На підтвердження факту існування таких обставин заявник повинен подати суду належні та допустимі докази відповідно до вимог статтей 73 і 74 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке останній реалізує за власними переконанням, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 (далі - Закону №5492-VI) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Закон №5492-VI встановлює віковий ценз для отримання паспорта громадянина України - 14 років.

Разом з тим, Постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» 2503-ХІІ від 26.06.1992 встановлено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302» №398 від 03.04.2019 визначено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Процедуру оформлення та видачі паспорта у формі книжечки щодо особи, відносно якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, визначено Наказом Міністра внутрішніх справ «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» 06.06.2019 № 456 (далі Порядок №456).

Відповідно до пункту 2 Порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Пунктом 3 Порядку №456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що норми чинного законодавства на даний момент визначають фактично два вікових цензи для осіб, які бажають отримати паспорт громадянина України: 14 років та 16 років. При цьому, отримання паспорта громадянина України є обов`язком особи, а не «правом». Питання ж, що стосується форми такого документа, є «правом» - у формі картки чи у формі паспортної книжечки. Водночас, вказані положення не дають підстав стверджувати, що особа, якій виповнилося 14 років, не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Право позивача, який не досягнув 16-річного віку, на отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки встановлене рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у цій справі.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що на час розгляду цієї апеляційної скарги судом апеляційної інстанції позивачу виповнилось 16 років, що вказує на відсутність обставин, які, на переконання органу міграційної служби, ускладнювали виконання судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за відсутності фактичних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до статті 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 378 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року про відмову у відстроченні виконання судового рішення у справі № 140/3187/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль