Справа № 480/3008/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2020 року Справа № 480/3008/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,
представники позивача - Кліменченка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3008/20 за позовом Приватного виробничого підприємства "Вибір" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 квітня 2020 року позивач шляхом електронного декларування подав до Одеської митниці Держмитслужби пакет документів для митного оформлення товару. Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у відповідності до ст. 57 Митного кодексу України - виходячи із ціни контракту.
09 квітня 2020 року відповідач направив електронне повідомлення відповідно до якого зробив запит щодо надання додаткових документів для підтвердження вартості товару. ПВП «Вибір» листом № 24/20 від 10.04.2020р. повідомило відповідача, що всі необхідні документи вже були надані відповідачу. Після опрацювання повного пакету документів, відповідачем було винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, згідно якого основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару була визначена з використанням другорядного методу - а) за ціною договору щодо ідентичних товарів.
Позивач вважає, що надані ним документи за своїм змістом не суперечать один одному, в повному обсязі свідчать про вагу та ціну товару, про проведення оплати за товар у розмірах визначених укладеним контрактом, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом. В той же час, відповідач у своєму запиті не вказав жодних даних, які додаткові документи з числа інших платіжних та/або бухгалтерських документів потрібно надати, чим грубо порушив свої обов`язки, визначені Митним кодексом України та права ПВП «Вибір». Також, для підтвердження того, що заявлена ПВП «Вибір» вартість товару в повній мірі відповідає загальносвітовим цінам, позивач надав відповідачу довідку Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» № 694 від 08.04.2020р.
Також ПВП «Вибір» повідомило відповідача, що при поданні митної декларації зі сторони ПВП «Вибір» (декларанта) була допущена технічна помилка і вказана невірна дата укладення договору поставки та продажу № CFR- 3194-2020. Замість вірної дати укладення договору поставки та продажу «11.02.2020» була помилково вказана невірна дата «12.03.2020».
Крім того, позивач стверджує, що Одеська митниця Держмитслужби не надавала ПВП «Вибір» жодної інформації щодо рівня цін, які присутні в базі даних відповідача. Відповідач лише вимагав надання додаткових документів, що аж ніяк не є консультацією в розумінні Митного кодексу України. Відповідач лише в рішення про коригування митної вартості товарів зазначив дані про ціни, які є в наявності в базі даних відповідача, що підтверджує факт відсутності проведення будь-яких консультацій.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача надав суд відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував з огляду на наступне.
Таким чином, надані позивачем документи містили розбіжності та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
В зв`язку з тим, що 10.04.2020 декларантом листом від 10.04.2020 № 24/20 повідомлено, що інших додаткових документів надано не буде, відповідачем були прийняті оскаржувані рішення.
Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій з позицією відповідача не погодився та наполягав на позовних вимогах.
Ухвалою суду було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, 11 лютого 2020 року Приватне виробниче підприємство «Вибір» та ОСР S.А. (Марокко) уклали між собою договір поставки та продажу № SFR - 3194-2020 на поставку монокальційфосфату (а.с. 9 14, 176 187).
Для здійснення митного оформлення товару "Монокальційфосфат кормовий" до Одеської митниці Держмитслужби шляхом електронного декларування подано митну декларацію (МД) № UA500020/2020/210115 від 09.04.2020, в якій митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у відповідності до ст. 57 Митного кодексу України - виходячи із ціни контракту (а.с. 44).
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) № UА500020/2020/210115 від 09.04.2020 позивачем подані:
- договір поставки та продажу № SFR-3194-2020 від 11.02.2020р. з додатками;
- переклад договору поставки та продажу № SFR-3194-2020 від 11.02.2020р. з додатками
- платіжне доручення в іноземній валюті № 289 від 25.03,2020р. (а.с. 23);
- коносамент № НLСUЕUR2002ВWSD7 від 20.03.2020р. (а.с. 24 - 25);
- довідка ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 694 від 08.04.2020р. (а.с.26);
- сертифікат походження № 198 від 24.03.2020р. (а.с.27);
- сертифікат якості від 20.03.2020р. (а.с. 28);
- сертифікат аналізу від 20.03.2020р. (а.с. 29);
- ветеринарний сертифікат № МА.39/2/2020/52 від 23.03.2020р. (а.с. 30);
- лист виробника про характеристику товару від 20.03.2020р. (а.с. 31);
- лист-звернення № 2403 від 24.03.2020р. про відсутність страхування товару (а.с. 32);
- лист № 461 від 24.03.2020р. (а.с. 33);
- лист № 462 від 24.03.2020р. (а.с. 34);
- лист № 474 від 07.04.2020р. (а.с. 35);
- наряд № 657 від 01.04.2020р. (а.с. 36);
- договір про надання послуг з декларування товарів № 39/2 від 01.03.2016р., з додатковою угодою № 1 від 10.07.2018р. (а.с. 37 38).
09 квітня 2020 року відповідач направив позивачу електронне повідомлення відповідно до якого зробив запит щодо надання додаткових документів для підтвердження вартості товару (а.с. 39).
ПВП «Вибір» листом № 24/20 від 10.04.2020р. повідомило відповідача, що всі необхідні документи вже були надані відповідачу (а.с. 40).
10.04.2020р. відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000040/1, згідно якого основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару була визначена з використанням другорядного методу - за ціною договору щодо ідентичних товарів, митне оформлення якого вже здійснювалося ПВП «Вибір» (а.с. 42).
За ціною товару, визначеною відповідачем ПВП «Вибір» здійснив митне оформлення за митною декларацією (форма МД-2) № UА500020/2020/210301 від 10.04.2020р. та 28.04.2020 року позивач направив на адресу відповідача заяву № 1428 від щодо визнання заявленої митної вартості та скасування рішення про коригування митної вартості (а.с. 44 46).
11 травня 2020 року ПВП «Вибір» отримав від відповідача:
- аркуш коригування від 03.05.2020р. до митної декларації, відповідно до якого виправлено помилку щодо дати укладання договору поставки та продажу № SFR-3194-2020 з невірної дати укладення договору «12.03.2020» на вірну дату укладення договору «11.02.2020» (а.с. 47);
- лист № 7.10-1/28.1-01/13/7542 від 05.05.2020р., в якому відповідач відмовив ПВП «Вибір» у скасування рішення про коригування митної вартості товарів (а.с. 48).
Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Щодо розбіжностей у даті зовнішньоекономічного договору, судом встановлено, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення до Одеської митниці Держмитслужби подано митну декларацію (МД) № UA500020/2020/210115 від 09.04.2020, в гр.44 якої зазначено договір поставки та продажу № СFR -3194-2020 від 12.03.2020р. Разом з тим, для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем поданий договір поставки та продажу від 11.02.2020 № СFR-3194-2020, в платіжному дорученні зазначений контракт від 11.02.2020 № СFR-3194-2020, проформа інвойс також складена 11.02.2020.
Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, при поданні митної декларації № UA500020/2020/210115 була допущена технічна помилка, а саме невірно зазначено дату контракту 12.03.2020 замість 11.02.2020, про що було повідомлено відповідача в заяві від 28.04.2020 (а.с. 45). В зв`язку із зазначеним 03.05.2020 відповідачем був виданий аркуш коригування МД № UА500020/2020/2103, в якому була змінена у графі 44 дата договору з 12.03.2020 на 11.02.2020 (а.с. 47). Визнання відповідачем факту допущення технічної помилки декларантом позивача при заповнення митної декларації підтверджується також поясненнями наданими відповідачем (а.с. 166).
Також з матеріалів справи суд вбачає, що преамбула договору поставки та продажу № СFR -3194-2020 від 11.02.2020р. визначає, що здійснюється поставка та продаж на умовах СFR. Пункт 4.1. договору визначає, що обсяг товару поставляється покупцеві однією (1) партією, відповідно до правил Інкотермс 2010. Пункт 4.2. договору встановлює, що портом призначення є - порт Одеса (Україна).
Таким чином договором поставки та продажу № СFR-3194-2020 від 11.02.2020р. визначені наступні дані щодо поставки товару - поставка на умовах СFR - порт призначення Одеса (Україна), відповідно до правил Інкотремс 2010.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.
16 вересня 2010 року Міжнародною торговою палатою були «Інкотермс 2010. Правила ICC з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі» (в подальшому по тексту - Інкотермс 2010). Інкотермс 2010 набрали чинності 01 січня 2011 року та включає в себе 11 правил, серед яких - правило CFR.
Відповідно до Інкотермс 2010 для правила CFR визначені наступні вимоги:
1) Назва правила - CFR (Cost and Freight) Вартість і фрахт <...> (назва порту призначення);
2) Відповідно до статті А9 «Перевірка - пакування - маркування» визначено, що продавець зобов`язаний за власний рахунок здійснити пакування товару, за винятком випадків, коли в певній галузі торгівлі зазвичай здійснюється перевезення такого виду товару без упаковки. Продавець може здійснювати пакування товару у спосіб, прийнятний для його перевезення, якщо до укладення контракту (договору) купівлі-продажу покупець не повідомив продавцю про спеціальні вимоги щодо пакування. Упаковка повинна мати належне маркування.
Таким чином, суд зазначає, що положення умовами договору поставки та продажу № СFR -3194-2020 від 11.02.2020р. визначено, що вартість пакування входить до вартості товару.
Крім того, додатком А «Технічна характеристика кормових фосфатів для тварин» до договору № СFR -3194-2020 від 11.02.2020р., визначена наявність упаковки (біг беги) при поставці товару (а.с. 181).
Відтак, суд вважає, що відповідач безпідставно посилався на відсутність документів про вартість упаковки та неможливість в зв`язку з цим перевірити складові митної вартості.
Суд зазначає, що проформа інвойс у міжнародній комерційній практиці по суті є попереднім рахунком на оплату ще не відвантаженого товару, у разі коли умовами контракту передбачено сплата авансу продавцю товару, дані зазначені в проформі інвойсі можуть в подальшому уточнюватися контрагентами. В свою чергу інвойс - у міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувач, а також про те, що товар відвантажено відповідно до умов поставки. Фактично інвойс є остаточним товаросупровідним документом, який супроводжує перевезення товару на всьому шляху транспортування. Відмінність проформи-інвойсу від інвойсу полягає в тому, що деякі дані в першому документі не є остаточними і можуть ще бути змінені до остаточного узгодження поставки.
Затвердженої форми ані проформи інвойсу, ані інвойсу та вимог щодо їх заповнення законодавством України також не передбачено.
Судом встановлено, що попередня оплата товару була здійснена позивачем на підставі проформи-інвойса, який був виданий 11.02.2020р., тобто в день підписання договору, а для транспортування товару продавець 19.03.2020р. видав інвойс, який супроводжував перевезення вантажу, що жодним чином не заборонено нормами міжнародного та українського законодавства.
Отже суд вважає безпідставним твердження відповідача щодо розбіжностей в поданих позивачем проформі інвойсі та інвойсі.
Щодо зауважень відповідача стосовно даних у сертифікаті про походження товару від 24.03.2020р. № 198, суд зазначає наступне.
Статтею 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості і на підставі яких митний орган повинен перевіряти митну вартість. Серед цього переліку відсутній такий документ як - сертифікат про походження товару.
Разом з тим, сертифікат про походження товару є документом, який використовуюється під час визначення країни походження товарів відповідно до вимог статті 43 МКУ та не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості.
Таким чином, посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на дані в сертифікаті про походження товару від 24.03.2020р. № 198, як на підставу коригування митної вартості, є такими, що не відповідають вимогам Митного кодексу України.
Суд зазначає, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що надані позивачем документи для підтвердження митної вартості за своїм змістом не суперечать один одному, мають всі необхідні реквізити, в повному обсязі свідчать про вагу та ціну товару, про проведення оплати за товар у розмірах визначених укладеним контрактом, відтак таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.
Крім того, для підтвердження того, що заявлена ПВП «Вибір» вартість товару відповідає загальносвітовим цінам, позивач надав відповідачу довідку Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» № 694 від 08.04.2020р., в якій зазначено, що «Враховуючи дані спеціалізованих торговельних майданчиків, мережі інтернет, цінову інформацію виробників та постачальників відповідної продукції, середній розрахунковий рівень цін на монокальцій фосфат кормовий може становити 350,00 - 500,00 дол. США/т, на умовах поставки SFR - порти України. Таким чином, можна вважати, що рівень ціни на моно кальцій фосфат кормовий, а саме 405,00 дол. США/т. на умовах поставки SFR - Одеса, Україна, що імпортується згідно контракту № SFR-3194-2020 від 11.02.2020р., відповідає поточній кон`юнктурі ринку».
Також щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на вартість товару, митне оформлення якого було здійснено по МД від 18.01.2020 № UА500020/2020/200995, судом встановлено наступне.
Митне оформлення товару за МД від 18.01.2020 № UА500020/2020/200995 також здійснювалося позивачем, вартість товару в розмірі 429 доларів США була погоджена ПВП «Вибір» та продавцем товару в договорі поставки та продажу № СРР-2998-2019, який був підписаний ще 24 червня 2019 року. Тобто, фактично ціна в розмірі 429 доларів США була погоджена за більше ніж 9 місяців до розмитнення товару, рішення щодо якого оскаржується в даній справі.
Враховуючи довідку Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» № 694 від 08.04.2020р., суд погоджується з твердженням позивача, що порівняння вартості товарів з даними які були встановлені 9 місяців назад не відповідає реальному стану ринкових цін на товар на момент винесення спірного рішення.
Суд вважає за необхідне зауважити, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає Митниця.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Одеська митниця Держмитслужби при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнятий не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не пропорційно, за відсутності необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення якого він спрямований.
Відтак позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь Приватного виробничого підприємства "Вибір" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби суму судового збору в розмірі 4 204,00 грн., сплаченого згідно з платіжним дорученням від 14.05.2020 № 233506 (а.с. 8).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Приватного виробничого підприємства "Вибір" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000040/1 від 10.04.2020р.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.10.2020 року.

Суддя В.О. Павлічек