Справа № 640/18760/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 вересня 2020 року м. Київ № 640/18760/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу Клименко Романа Васильовича
про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2020 року № 62237493,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Клименко Романа Васильовича, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову від 02.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62237493 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича при примусовому виконанні виконавчого напису № 744, виданого 28.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем;

скасувати арешти, здійснені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р. В. у ході здійснення дій в рамках ВП № 62237493 - з рухомого та нерухомого майна належного ОСОБА_1 на праві приватної власності та з банківських рахунків ОСОБА_1 - у зв`язку із скасуванням незаконної постанови.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року позовна заява позивача залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених судом недоліків, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 681, 60 грн.

02 вересня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надано заяву про усунення недоліків адміністративного позову, до якої було додано клопотання про відстрочення, розстрочення, зменшення від сплати судового збору.

Суд звертає увагу, що позивачем, додатково, до первісних обґрунтувань звільнення від сплати судового збору, зазначено, що ОСОБА_1 є одинкою матір`ю, що виховує дитину віком до 14 року .

Розглянувши подане клопотання та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою статті 8 цього ж Закону України визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, звільнення від сплати судового збору можливе ухвалою суду за окремо поданим до позовної заяви клопотанням позивача, який разом з клопотанням також повинен надати докази на підтвердження свого важкого майнового стану.

У той же час, суд звертає увагу, що позивач не надано до матеріалів позовної заяви доказів на підтвердження свого незадовільного майнового стану; відсутності будь-яких інших джерел для існування тощо.

При цьому, щодо посилання позивача на пп. б п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає наступне.

Позивач зазначає, що вона є одинкою матір`ю, яка виховує дитину, віком до чотирнадцяти років, що є підставою для звільнення її від сплати судового збору.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «батько» вказано - ОСОБА_3 .

Таким чином, наявність в свідоцтві батька дитини не доводить факту відсутності участі батька у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджує наявність у позивача статусу «одинока мати».

Також суд звертає увагу, що стаття 133 КАС України та стаття 8 Закону України "Про судовий збір" визначає можливість, а не обов`язок відстрочення сплати судових витрат або звільнення від їх сплати.

Поряд з цим, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Окрім того, невмотивоване звільнення від оплати повністю або частково, відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації № В (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, ухваленій 14 травня 1981 року: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв є складовою доступу до правосуддя, та вимога сплатити судовий збір не обмежує право позивачів на доступ до правосуддя.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Керуючись статтями 133, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Погрібніченко