Справа № 344/5809/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 344/5809/20

адміністративне провадження № К/9901/24187/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року

у справі № 344/5809/20 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капрала поліції Ляхович Василини Василівни, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капрала поліції Ляхович Василини Василівни, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 квітня 2020 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове - про задоволення позову.

У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.

Стаття 272 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Зокрема, статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що предметом спору у цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 53 рішення від 21.02.1984 року Європейського Суду з прав людини у справі «Озтюрк проти Німеччини» та пункт 3.4 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011року №10рп/2011, зазначає, що на оскарження рішень першої та апеляційної інстанції у справах обвинувачення та притягнення до адміністративної відповідальності поширюються гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 129 Конституції України.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 25.08.1987 року у справі «Лутц проти Німеччини» в пункті 57 зазначає, що зважаючи на велику кількість незначних правопорушень - особливо Правил дорожнього руху - характер яких не настільки небезпечний, щоб піддавати порушників кримінальному покаранню, держави - учасники мають власні підстави для введення такої системи, яка розвантажує їхні суди від більшості подібних справ. Переслідування та покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції, за умови, що зацікавлені особи можуть оскаржити винесене проти них рішення в суд, де діють гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції.

Таким чином, держава має забезпечити особі право на справедливий суд у відповідності до статті 6 Конвенції, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами і цілями.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду (п.40 рішення у справі «Пономарьов проти України (заява №3236/03).

Враховуючи гарантування та забезпечення Конституцією України та процесуальним законодавством права на апеляційний перегляд у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, право на справедливий суд у відповідності до статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини є обмеженим в частині оскарження в касаційному порядку рішення апеляційної інстанції та касаційного розгляду такої скарги.

Однак, ці обмеження мають законну мету, а також є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями з огляду на велику кількість незначних правопорушень правил дорожнього руху, менш небезпечний їх характер та ступінь суворості покарання (накладеного стягнення).

На підставі викладеного, керуючись статтями 272, 286, 333 КАС України,

ухвалив:

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року - відмовити.

2. Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.Е. Мацедонська

Судді Н.А. Данилевич

Н.В. Шевцова