Справа № 380/6035/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6035/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо :

- не зарахування ОСОБА_1 реабілітованому повністю, в потрійному розмірі до трудового стажу часу перебування на спецпоселенні з 20 травня 1948 року по 25 серпня 1956 року;

- перерахунку пенсії у зв`язку із зарахуванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування на спецпоселенні з 20 травня 1948 року по 25 серпня 1956 року;

- відмови у підвищенні пенсії на 50% від призначеної після проведеного перерахунку у зв`язку із зарахуванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування на спецпоселенні;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області :

- зарахувати ОСОБА_1 - реабілітованому повністю, в потрійному розмірі до трудового стажу час перебування на спецпоселенні з 20 травня 1948 року по 25 серпня 1956 року, а саме 25 років і 15 днів;

- провести перерахунок у зв`язку із цим призначеного пенсійного забезпечення та підвищити розмір пенсії після її перерахунку на 50%.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 27 серпня 2019 року Національною комісією з реабілітації прийнято рішення, яким ОСОБА_1 , 1947 року народження визнано реабілітованим повністю. В травні 2020 року, позивач звернувся до відповідача із заявою на підставі приписів передбачених ст.ст. 58, 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» ,як пенсіонер за віком, про перерахунок призначеної пенсії із зарахуванням до трудового стажу у потрійному розмірі часу перебування в місцях позбавлення волі та засланні, а також підвищення пенсії на 50% від призначеної. Однак вказує, що 25.06.2020 відповідач листом відмовив у зарахуванні в потрійному розмірі до трудового стажу час перебування в місцях позбавлення волі та засланні; у підвищенні пенсії на 50% від призначеної та у перерахунку розмірі пенсії в цілому у зв`язку із зарахуванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування в місцях позбавлення волі та засланні. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки на підставі постанови зам начальника управління МГБ від 19 травня 1948 року, санкціонованої прокурором Дрогобицької області 20 травня 1948 року на арешт та етапування, позивача у справі разом із матір`ю ОСОБА_2 , арештовано та поміщено в тюрму для подальшого етапування в м. Омськ в розпорядження УМВС Омської області. Факт арешту та поміщення позивача та його мами в тюрму №92 м.Стрия підтверджується довідкою по особовій справі №1594, довідкою за підписом начальника Знаменського РОМ МРД та коменданта Знаменського РОМ. У довідці №4/4-2153 від 5 листопада 1992 року інформаційного центру УВС Львівської області зазначено, що на спецпоселенні перебував з 20 травня 1948 року по 25 серпня 1956 року, тобто 8 років 4 місяці і 5 днів. Вказує, що в потрійному розмірі це становить 25 років і 15 днів.

Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову повністю та вказує, що позивач перебуває на обліку як працюючий пенсіонер, член сім`ї репресованої родини, одержувач пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058. Позивачу, як особі примусово переселеній, в складі пенсійної виплати виплачується підвищення в розмірі 43,52 грн визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян». Відповідно до п. «г» до ст. 77 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Розмір даного підвищення регулювався ст. 77 Закону № 1788, згодом постановою № 654. Відповідно до п. 4 постанови № 654 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення провадиться в розмірі 54,40, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні. Вказує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, відповідно до довідки управління внутрішніх справ Львівської області від 05.11.1992 №-4/4-2153, був виселений в складі сім`ї із села Завадів Стрийського району Львівської області - 20 травня 1948 року на спецпоселення в Омську область та звільнений 25 серпня 1956 року. Тобто зазначає, що на момент виселення позивачу було менше одного року, а повернувся майже у дев`ять років. Отже вважає, що будучи у такому віці - позивач і не міг бути особою, яка може працювати щоб отримати стаж. Відповідно і підстав, для зарахування стажу, ще й в потрійному розмірі період перебування на спецпоселенні у віці до дев`яти років є безпідставним, адже не може бути періодом трудової діяльності. Просить суд відмовити в позові.

01.09.2020 позивач подав суду відповідь на відзив в якій зазначив, що ст. 6 ЗУ «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» повністю узгоджується з приписами з ст. 58 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та жоден в цих Законів не обмежує право реабілітованого який зазнав репресій, на зарахування до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування під цими репресіями, в залежності від віку особи до якої ці репресії застосовувалися. А відтак доводи відповідача в заперечення позову, що на час застосування до ного репресій, він мав менше одного року і до дев`яти років від народження і не міг працювати щоб отримати стаж, не відповідають приписам ЗУ «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

21.09.2020 відповідач подав суду заперечення на відповідь позивача та вказав, що у відповіді на відзив позивач посилається на п. «г» до ст. 77 Закону України від 05.11.1991 № 1788-Х11«Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Також вказує, що позивач безпідставно посилається, що підвищення розміру пенсії становить 50 % від призначеної пенсії, а не від мінімальної. Однак п. «г» до ст. 77 Закону № 1788 чітко визначено, що громадянам призначені пенсії, в даному випадку позивачу підвищується на 25 процентів мінімальної пенсії. Вважає, що доводи наведені у відповіді на відзив є надуманими неаргументованими та з порушенням трактування норм права, а отже не мають бути враховані судом при вирішенні справи по суті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 01.02.2008 (а.с.6).

Відповідно до довідки №4/4-2153 від 05.11.1992, виданої МВС України у Львівській області, ОСОБА_1 , 1947 р.н., та ОСОБА_2 , 1927 р.н. (мати) 20.05.1948 виселені із села Завадів Стрийського району Львівської області, за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 21.08.1947, на спецпоселення в Омську область, з якого звільнені 25.08.1956 (відомості про вилучене і конфісковане майно в архівній справі відсутні). На підставі ст. 3 Закону України від 17 квітня 1991 року Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні вищевказані особи - реабілітовані (а.с.15).

Відповідно до рішення від 27 серпня 2019 року Національної комісієї з реабілітації, ОСОБА_1 , 1947 року народження визнано реабілітованим повністю. (а.с.11).

Позивач 28.05.2020 звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії та стажу відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.06.2020 №1300-0209-8/48221 (а.с.7-8) позивачу повідомлено, що йому, як реабілітованому, виплачується підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654, що відповідає вимогам чинного законодавства. Також вказано, що «згідно ст. 58 Закону № 1788 громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, необґрунтовано репресованим, згодом реабілітованим, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується стаж в потрійному розмірі. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637). Згідно п. 12 вищенаведеного нормативного акту, час на утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні та на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховуються до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку)».

Не погоджуючись із позицією відповідача та його відповіддю щодо відмови позивачу у виплаті підвищення до пенсії, як особі, яка зазнала політичних репресій із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком та зарахувати час виселення на спецпоселення у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій, вважаючи таку протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи підстави позову та відзиву, з`ясуванню підлягає наявність чи відсутність підстав для виплати позивачу, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, та зарахування часу виселення на спецпоселення у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій відповідно до ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою ст. 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками, трійками, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України Про тлумачення Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача, що вказані підвищення пенсії призначаються у процентах від мінімальної пенсії за віком, а не від призначеної, як вказує позивач у своїх вимогах.

Відповідно до п. 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008 визначено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону №1058-IV, згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України Про пенсійне забезпечення, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України Про пенсійне забезпечення, як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Суд встановив, що згідно з довідкою №4/4-2153 від 05.11.1992, виданої МВС України у Львівській області, ОСОБА_1 , 1947 р.н., та ОСОБА_2 , 1927 р.н. (мати) 20.05.1948 виселені із села Завадів Стрийського району Львівської області, за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 21.08.1947, на спецпоселення в Омську область, з якого звільнені 25.08.1956 (відомості про вилучене і конфісковане майно в архівній справі відсутні). На підставі ст. 3 Закону України від 17 квітня 1991 року Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні вищевказані особи - реабілітовані (а.с.15).

Відповідно до рішення від 27 серпня 2019 року Національної комісієї з реабілітації, ОСОБА_1 , 1947 року народження визнано реабілітованим повністю. (а.с.11).

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. г ст. 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки такого визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи, як вказує відповідач

Зі змісту листа відповідача від 25.06.2020 №1300-0209-8/48221 з`ясовано, що позивач з 01.09.2008 відповідно до підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 отримує розмір підвищення до пенсії 43,52 грн (а.с.8).

Оскільки з 05.05.2018 Законом №962-ХІІ розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962, у тому числі і до позивача, право на перерахунок підвищення до пенсії виникло з 05.05.2018.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати їй підвищення пенсії, як репресованій особі, у розмірі передбаченому п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком є протиправними, а тому для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, з 05.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення, громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм чинного законодавства.

Суд встановив, що ОСОБА_1 примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до ст. 1 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу її заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.12.2019 у справі №1.380.2019.003600 (провадження № 857/10498/19).

Суд погоджується з покликанням позивача, що право реабілітованого, що зазнав репресій не обмежується в залежності від віку особи до якої репресії були застосовані.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

За змістом вказаної норми у потрійному розмірі зараховується "час заслання", а не час трудової діяльності у засланні, а відтак вік особи яка пребувала у засланні не має значення для рахахування часу заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити зарахування часу заслання позивача до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Разом з тим, вимоги позивача, щодо зарахування 25 років і 15 днів до трудового стажу, задоволенню не підлягають, оскільки зарахування точного стажу особи є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати підвищення пенсії ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47, п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з 05.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності та у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України Про пенсійне страхування, з 05.05.2018 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 20.05.1948 р. по 25.08.1956 р. на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років № 2325-VІІІ від 13.03.2018.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) сплачений судовий збір в сумі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня, 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.10.2020.

Суддя Коморний О.І.