Справа № 569/7918/19
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7918/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДВМ України в Рівненській області Гисюк Назарія Ігоровича про визнання протиправним та скасування рішення №12 від 11 квітня 2019 року про примусове повернення з України із забороною в`їзду на три роки,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДВМ України в Рівненській області Гисюк Назарія Ігоровича про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача подали до суду заяву про зміну (доповнення) підстави позову, яку підтримали, просять суд задоволити з підстав, викладених у заяві та визнати протиправним і скасувати Рішення №12 від 11 квітня 2019 року про примусове повернення з України із забороною в`їзду на 3 роки відносно ОСОБА_1 , прийняте завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДМС України в Рівненській області ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення №12 про примусове повернення з України із забороною в`їзду на 3 роки громадянки Азербайджану ОСОБА_1 від 11 квітня 2019 року, винесеного завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, ремісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДМС України в Рівненській області Гисюком Н.І., «розглянувши матеріали відносно громадянки Азербайджану ОСОБА_1 , встановив: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Азербайджану, здійснила останній в`їзд в Україну 16 грудня 2017 року, через міжнародний аеропорт «Київ (Жуляни)» за паспортом НОМЕР_1 . Приїхала у приватних справах до сина - громадянина Азербайджану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловіка - громадянина Азербайджану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відповідно мають дозвіл на тимчасове та постійне проживання в Україні. 10.01.2018 року ОСОБА_1 зверталася до Здолбунівського РВ УДМС України в Рівненській області з заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну. Станом на теперішній час, іноземці оформлено дозвіл на постійне проживання в Україні, про що її було повідомлено у письмовому вигляді відповідно до законодавства. Одна, за отриманням вказаного дозволу, заявниця до УДМС в Рівненській області не зверталася. 16.03.2018 року закінчився дозволений строк перебування громадянки ОСОБА_1 на території України, за продовження терміну перебування до підрозділів ДМС іноземка не зверталася та територію України вчасно не залишила, чим порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Відповідно до обліків Рівненського міського відділу УДМС України в Рівненській області ОСОБА_1 , 1969 р.н. у 2014, 2017 та 2018 роках притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. ОСОБА_1 не виконала адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 гривень накладене на неї у 2014 році. Також у 2015 та 2017 роках стосовно іноземки приймалися рішення щодо її примусового повернення з України. Таким чином, ОСОБА_1 неодноразово грубо порушувала законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та продовжує злісно ухилятися від виїзду з України. 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП (протокол МРВ024851) та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3400 грн. Також до адміністративної відповідальності притягнута приймаюча сторона, громадянин Азербайджану ОСОБА_3 за невжиття заходів до забезпечення своєчасної реєстрації іноземки - громадянки ОСОБА_1 , що є порушенням п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012. На громадянина ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень. Під час вирішення питання про примусове повернення громадянки Азербайджану ОСОБА_1 встановлено, що іноземка не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижу гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Ураховуючи вищевикладене та на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вирішив: примусово повернути за межі України громадянку Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 10.05.2019; заборонити в`їзд в державу строком на 3 роки - до 11.04.2022. Зазначене рішення може бути оскаржене в суді».

Відповідно до ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» від 07 червня 2004 року №2491-ІІІ (далі - Закон України №2491-ІІІ) у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Відповідно до ч.10 ст.9 Закону України №2491-ІІІ термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Відповідно до ст.11 Закону України №2491-ІІІ особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року (далі - Закон України №3773-VІ) у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України №3773-VІ у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України №3773-VІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України №3773-VІ іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України №3773-VІ продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України №3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України №3773-VІ рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» визначено, що під грубим порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства слід розуміти, зокрема, відсутність документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Відповідно до пунктів 1.5., 1.6 наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення. Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок №150) цей Порядок визначає процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до п.2 Порядку №150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п.5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Відповідно до п.6 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба, ремонт транспортного засобу тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин. До транзитних віз прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду по справі №569/7915/19 від 25 жовтня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої посадової особи Рівненського міського відділу Управління ДМС України в Рівненській області Петняк Людмили Едуардівни, Рівненський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПР МРВ №024851 від 11 квітня 2019 року (якою встановлено, що ОСОБА_1 , яка з 16.03.2018 року порушила правила перебування в Україні, ухилилася від виїзду з України у визначені строки та проживала без документів, що є порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП) вбачається, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

З вищевикладеного вбачається, що іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статут іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. В свою чергу, порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону №3773-VI є, зокрема, відповідність особи ознакам нелегального мігранта, наведеним у пункті 14 частини1 статті 1 цього Закону, а саме іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець без громадянства, які законно прибули в Україну але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається та підтверджуються обставини стосовно того, що дії позивача по перебуванню на території України поза межами строків, визначених Порядком №150 вказують про наявність ознак нелегального мігранта, який порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Надання нелегальному мігранту дозволу на імміграцію в Україну не є правовою підставою для автоматичного залишення його на території України поза межами встановлених строків без вжиття з його сторони відповідних заходів стосовно продовження строків такого перебування.

Оформлення посвідки на постійне проживання можливе за умови перебування на території України на законних підставах та надання дозволу на імміграцію.

В судовому засіданні позивач та представник позивача не надали суду письмових доказів наявності законних підстав для перебування позивача на території України більше граничного строку, встановленого Законом №3773-VI для тимчасового в`їзду іноземців. Також не надано суду доказів на підтвердження вжиття заходів, спрямованих на легалізацію свого перебування в порядку визначеному Порядком №150, наказом МВС України від 25 квітня 2012 року №363, Постановою КМ №1983 від 26 грудня 2002 року, тому суд не приймає до уваги твердження позивача про відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки вона має дійсний дозвіл на імміграцію, виданий УДМС 23 квітня 2008 року (дійсний до 24 квітня 2019 року) і тому вона має повне право на залишення в Україні, не відповідає дійсним обставинам справи.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в суді прав, свобод, інтересів фізичних або юридичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем - фізичною особою та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивач та її представник не довели заявлених ними позовних вимог, а представник відповідача повністю спростувала заявлені вимоги належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДВМ України в Рівненській області Гисюк Назарія Ігоровича про визнання протиправним та скасування рішення №12 від 11 квітня 2019 року про примусове повернення з України із забороною в`їзду на три роки - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: завідувач сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Рівненського міського відділу Управління ДВМ України в Рівненській області Гисюк Назарій Ігорович, м.Рівне, вул.Словацького, 3.

Суддя :