Справа № 240/8911/20
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/8911/20

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови їй у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 по трудовій угоді №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2019 про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 по трудовій угоді №2;

- стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач вважає, що факт виконання нею роботи підтверджується трудового угодою №2, а факт сплати страхових внесків - квитанціями про сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Ухвалою суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5) за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 взагалі відсутні будь-які відомості щодо сплати страхових внесків, а тому цей період не може бути зарахований до страхового стажу.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком.

Між позивачем та Приватним підприємцем ОСОБА_2 01.07.2000 року було укладено трудову угоду №2 про надання перукарських послуг населенню, строк дії якої продовжувався до 31.12.2003 року.

У листопаді 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо зарахування періоду роботи відповідно до трудової угоди від 02.07.2000 №2, укладеної з ОСОБА_2 , до страхового стажу.

Позивач 12.12.2019 повторно звернулась до відповідача із письмовою заявою щодо зарахування до страхового стажу періоду її роботи по трудовій угоді №2.

Відповідачем листом від 27.12.2019 №К-5962 роз`яснено, що за даними особового рахунку ОСОБА_2 за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 звітність щодо використання найманої праці нею не подавалась. Зарахування періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 до страхового стажу може бути розглянуто у разі подання звітності платником та сплати страхових внесків за вказаний термін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, підтвердження страхового стажу можливе виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок 637).

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 1, п. 4 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (станом на 01.07.2000, оскільки саме діюче на той момент законодавство передбачало умови для формування страхового стажу) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників;

- фізичні особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), та фізичні особи, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими договорами, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок тощо.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 03.06.1999 №4-6 (далі - Інструкція, яка була чинною у період виникнення спірних правовідносин) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема:

- суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників;

- фізичні особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), та фізичні особи, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими договорами.

Пунктом 3 Інструкції було визначено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та інших платежів.

Відповідно до пункту 3.1.3 Інструкції для платників збору, а саме - фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та інших платежів становили 32 відсотки від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

У свою чергу, відповідно до п. 3.1.4 Інструкції для платників збору - фізичних осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту), ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та інших платежів становили 1 відсоток від сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України, якщо сукупний оподатковуваний дохід не перевищував 150 гривень.

Квитанції, які надані позивачем, про сплату коштів у різних сумах за період з 2000 по 2003 рік у розмірі 1% не є належними доказами сплати страхових внесків у визначеному на той час законодавством розмірі, оскільки позивачем не надано жодних доказів про суми її винагороди.

Окрім того, факт сплати страхових внесків як умови для зарахування певного періоду до страхового стажу повинен мати місце як зі сторони особи, що виконує роботу за умовами цивільно-правового договору, так і зі сторони суб`єкта, який виплачує винагороду.

Судом встановлено, що за даними особового рахунку ОСОБА_2 за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 звітність щодо використання найманої праці нею не подавалась, що свідчить про відсутність факту сплати будь-яких страхових внесків.

До того ж, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 інформація щодо сплати позивачем страхових внесків за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 також відсутня.

Відтак, зважаючи на викладене правове регулювання спірних правовідносин, а також враховуючи докази, надані учасниками спору, у суду немає підстав для висновку про сплату страхових внесків у встановленому законодавством розмірі як умови для зарахування позивачу до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 31.12.2003, в межах якого позивач виконувала роботу на умовах цивільно-правового договору.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.139-143 КАС України відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивача по даній справі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир, 10003) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.10.2020.

Суддя Н.М. Майстренко