Справа № 640/1029/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1029/20 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень № 60701208 та № 60699799 та примусового виконання виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А № 1559 від 22.11.2019 та № 1560 від 22.11.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича про відкриття виконавчого провадження № 60701208 від 22.11.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича про відкриття виконавчого провадження № 60699799 та постанову приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича про зміну реєстраційних даних від 22.11.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича перебувають виконавчі провадження:

- № 60701208 від 22.11.2019 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А № 1559 від 22.11.2019 про стягнення з ОСОБА_1 7 464 000, 00 грн;

- № 60699799 від 22.11.2019 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО Апатенко М.А № 1560 від 22.11.2019 про стягнення з ОСОБА_1 1 420 511, 81 грн.

При цьому, позивач зазначає, що жодної інформації про вчинення приватним нотаріусом виконавчих написів не отримував, про відкриття виконавчих проваджень від відповідача повідомлений не був.

10.01.2020 позивач ознайомився із матеріалами виконавчих проваджень № 60701208 та № 0699799 від 22.11.2019, об`єднаних постановою приватного виконавця від 02.12.2019 у зведене виконавче провадження № 60768911.

Незгода позивача із відкритими виконавчими провадженнями зумовила його на звернення до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах виконавчого провадження знаходяться належні виконавчі документи, що відповідають вимогам законодавства, а тому у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин регулює питання виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, пунктом 7 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, виконавче провадження розпочате на підставі поданих стягувачем - ОСОБА_2 заяв про прийняття виконавчого документа до виконання та примусове виконання рішення суду від 22.11.2019, відповідно до яких прийнято до виконання виконавчий напис № 1559 та 1560. До поданих заяв було надано оригінали виконавчих написів від 21.11.2019 № 1559 та 1560, що підтверджується інформацією про виконавче провадження.

В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника від 22.11.2019 номер ВП № 60699799 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу- ОСОБА_1 .

Виявивши помилку, приватним виконавцем було винесено постанову про зміну реєстраційних даних від 22.11.2019 номер ВП № 60699799, якою внесено зміни в автоматизовану систему виконавчого провадження.

Також, постановою від 22.11.2019 було накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, звернення стягнення яких заборонено законом.

Відповідно до статті 90 Закону України "Про нотаріат" стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII .

Таким чином, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А виконавчий напис № 1559 та № 1560 від 22.11.2019 є виконавчими документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Пунктом 4 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову є не оскарження виконавчих написів нотаріуса, а визнання протиправними та скасування постанов, вчинених приватним виконавцем Бережним Я.В.

Водночас, в матеріалах справи відсутня інформація про недійсність виконавчого напису № 1559 та 1560, їх судове оскарження, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у приватного виконавця Бережного Я.В. були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувану на підставі пункту шостого частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII .

Крім того, обов`язкові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання визначені частиною четвертою статті 4 «Про виконавче провадження» та мають вичерпний перелік.

Зокрема, згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

В той же час, частиною третьою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Так, наведений вище перелік підстав, зазначених у частині третій статі 5 Закону № 1404-VIII полягає у праві, а не обов`язку приватного виконавця повернути виконавчий документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Щодо посилань позивача щодо невідповідності резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження № 60701208 та № 60699799, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом п`ятим частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII такими заходами є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Колегія суддів зауважує, що зміст виконавчих написів № 1559 та 1560, здійснені приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А., відповідають вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат», а тому такі виконавчі написи підлягають виконанню.

Щодо незазначення приватним виконавцем Бережним Я.В. виконавчого округу на документах виконавчого провадження, то суд першої інстанції вірно зауважив, що всі документи, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та направлялись позивачу, містять посилання, що відповідач здійснює діяльність за виконавчим округом м. Київ.

Більш того, зазначені дані розміщено у відкритому доступі та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України за посиланням в мережі інтернет https://erpv.minjust.gov.ua.

Щодо посилань позивача про відсутність оригіналів договору позики та договору про внесення змін № 1, а також відсутності відмітки про вчинення виконавчого напису, колегія суддів зазначає, що позивачем факт укладання договору позики та договору про внесення змін № 1 не заперечується, а тому такі посилання є безпідставними.

Більш того, відповідно до глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при підготовці до завірення копії документів і виписок з них, нотаріус зобов`язаний особисто звірити з оригіналом документа копію або виписку з документа, вірність яких він запевняє.

Таким чином, у приватного виконавця не було підстав вважати недостовірними надані документи для відкриття виконавчого провадження, зокрема, засвідчену копію договору позики від 24 червня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., що зареєстровано у реєстрі за № 819, засвідчену копію договору про внесення змін № 1 до договору позики від 29 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., що зареєстровано в реєстрі № 1692 та оригіналу виконавчого напису від 21 листопада 2019 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., що зареєстровано в реєстрі за № 1560 та 1559, які скріплено та прошиті як єдиний документ (є невід`ємними від виконавчого напису).

Отже, в матеріалах виконавчого провадження знаходяться належні виконавчі документи, що відповідають вимогам законодавства, які ставляться до таких документів, а тому у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений відповідачем про відкриття виконавчих проваджень, а про їх наявність дізнався випадково, колегія суддів зазначає наступне.

Приватним виконавцем було здійснено виклик боржника - ОСОБА_1 на підставі заяви від 19.12.2019 № 394, зміст якої направлено рекомендованим листом на адресу позивача.

Аналогічні дії було проведено приватним виконавцем Бережним Я.В. в рамках виконавчого провадження ВП № 60701208.

Однак, рекомендований лист було повернуто з причини закінчення терміну зберігання. Вказані обставини підтверджуються копією квитанції та конвертом на ім`я позивача.

Зазначене також підтверджується інформацією відстеження поштових відправлень Національного оператора поштового зв`язку України «Укрпошта» на офіційному сайті за посилання в мережі інтернет https://track.ukrposhta.ua за трекномером: 103.

Відповідно до абзацу другому частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Адресою позивача в матеріалах виконавчого провадження було зазначено: АДРЕСА_1 , що співпадає з адресою зазначеною на виконавчому написі, договорі позики, заяві про прийняття виконавчого документа до виконання та примусове виконання рішення суду від 22.11.2019 та вказується самим позивачем у позовній заяві.

Отже, приватним виконавцем Бережним Я.В. було дотримано вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та належним чином повідомлено позивача про відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилань апелянта про відсутність даних про особу стягувача у тексті виконавчого напису № 1559 та 1560 та невідповідність зазначених написів вимогам законодавства, колегія суддів зазначає за текстом виконавчих написів № 1559 та 1560 чітко передбачено особу стягувача та зазначено її ПІБ, адресу, а також інші відомі дані, зокрема, РНОКПП та дату народження - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Більш того, як вірно було зауважено судом першої інстанції, у тексті виконавчого напису нотаріусом вказано, що «За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувана, ОСОБА_2 ,..», що не викликає сумніву у встановлені особи стягувача та дійсності виконавчого напису.

Отже, вказані обставини повністю спростовують доводи апелянта щодо незазначення особи стягувача у виконавчому написі.

Стосовно інших аргументів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.