Справа № 160/9961/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2020 року Справа № 160/9961/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.08.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- зобов`язати Центральний відділі обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу фізичної особи ОСОБА_1 цей період.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху на усунення недоліків позовної заяви.
03.09.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання до канцелярії суду уточненої позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 29.09.2020 року о 15:00 год., відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 08.01.2014 року йому призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до призначеної пенсії відповідачем не було враховано його стаж роботи у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, де він працював прийомщиком автомотозасобів з 29.12.1997 року по 01.01.1998 року, що підтверджується записами, зробленими у трудовій книжці. 15.06.2020 року він звернувся до Центрального відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року, однак отримав відповідь від 25.06.2020 року, що врахувати стаж згідно записам трудової книжки з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року не має законних підстав, оскільки трудова книжка оформлена із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Позивач не погоджується з такою відмовою щодо не зарахування даного періоду до страхового стажу, у зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача зарахувати його до стажу.
29.09.2020 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому представник просила відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 08.01.2014 року та отримував пенсію призначену по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, 28.09.2015 року позивача переведено на пенсію за віком. При розрахунку стажу до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року, оскільки запис внесено з порушенням Інструкції. Отже, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не має можливості зарахувати спірний період роботи до страхового стажу. На підставі викладеного у задоволенні позову просила відмовити.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила.
Згідно із ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням заяви позивача про розгляд справи у письмовому провадженні, відсутності представника відповідача, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, наявності відзиву на позов, достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.01.2014 року призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.09.2015 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка виплачується і на цей час.
15.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року.
Листом від 25.06.2020 року Центральний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив, що за даними трудової книжки неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, оскільки наявні недоліки заповнення трудової книжки, а саме відсутній запис про звільнення та печатка або запис про перейменування.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IVвизначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637(далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на заяву позивача від 15.06.2020 року вбачається, що до трудового стажу позивача відповідачем не зараховано періоди роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, оскільки наявні недоліки заповнення трудової книжки, а саме відсутній запис про звільнення та печатка або запис про перейменування.
При цьому, з наданої трудової книжки вбачається, що позивач дійсно у період з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів на посаді прийомщика автомотозасобів автостоянки; з 01.01.1998 року по 04.06.2008 року переведений на створене Колективне підприємство ПТО Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнська спілка автомобілістів на тій же посаді.
Суд звертає увагу, що записи про прийняття та звільнення з роботи позивача посвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Відповідно до п.2.12 Інструкції №58, працівник завіряє своїм підписом виключно правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки. Вимог до працівника щодо контролю проставлення штампів та печаток роботодавцем жодна Інструкція не містить.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітників, а отже, не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
У даному випадку позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу.
Отже, сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для не зарахування до трудового стажу спірного періоду роботи ОСОБА_1 . Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в цій частині.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.
Щодо вимоги позивача про зарахування періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.06.2008 року в Колективному підприємстві Гаражного і технічного обслуговування Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнська спілка автомобілістів, суд зазначає, що саме звернення позивача до відповідача не містить посилань щодо не врахування даного періоду, крім того, згідно відомостей наданих пенсійним органом, даний період трудової діяльності зараховано до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що в рамках даного адміністративного спору належним способом захисту порушеного права позивача є здійснення перерахунку пенсії з урахуванням зарахованого періоду роботи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний фонд здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням зарахованого періоду роботи з моменту призначення пенсії, тобто з 08.01.2014 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоду роботи з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 21.09.1994 року по 31.12.1998 року у Колективному підприємстві «Гаражного і технічного обслуговування» Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зарахованого періоду роботи з моменту призначення пенсії, тобто з 08.01.2014 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець