Справа № 826/17140/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.О., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2018 року, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням ДФ у м. Києві в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 233880,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58510,38 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскільки за інформацією ПАТ «ОТП Банк» позивачу анульовано (прощено) основну суму боргу (кредиту), а не суму різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, а тому позивачем занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 1172450,82 грн., що призвело до заниження та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 23449 грн. та військового збору у сумі 17586, 76 грн.

Також, апелянт вказував, що податковим органом після отримання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження в даній справі дані інтегрованих карток ІТС органів ДФС позивача приведені у відповідності до вимог чинного законодавства України з урахуванням п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, шляхом виведення узгодженої суми грошових зобов`язань по оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням як неузгоджених, а тому, оскільки податковий борг, який зазначався у податковій вимозі ГУ ДФС у м.Києві № 134586 від 17.07.2018, відсутній, така податкова вимога, відповідно до пп. 60.1.1 п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України, вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 17.07.2018 - таким, що втратило юридичну силу.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Між позивачем та ПАТ "ОТП Банк" 01.04.2008 року укладено кредитний договір №ML-005/061/2008, у відповідності до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в розмірі 70188,05 доларів США з цільовим використанням: на оплату комісії банку: придбання нерухомого майна; річна база нарахування процентів: 360 календарних днів у році; сума першочергового внеску: 17.03% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу; дата остаточного повернення кредиту: 01.04.2028 рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до пункту 3 наведеного договору сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка, що складається з фіксованого відсотка - 4,49% та FIDR.

16 грудня між третьою особою та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №3 до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року, у відповідності до підпункту 2.1.2 пункту 2 розділу 2 якого викладено терміни "Розмір Кредиту", "Валюта Кредиту", "Цільове використання кредиту", "Річна база нарахування процентів" та "Дата остаточного повернення кредиту" в інші редакції, зокрема: розмір кредиту, валюту кредиту визначено 1827888, 60 грн.

Також, між позивачем та третьою особою 16.12.2015 року укладено додатковий договір до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року, у відповідності до якого сторони домовились, що позичальник 16.12.2015 року зобов`язується погасити зобов`язання у розмірі 566000,00 гривень (далі - додатковий договір №4).

Згідно із положеннями підпункту 2.1.2 пункту 2.1 розділу 2 додаткового договору за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, сторони домовились: що банк керуючись статтею 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі 1221690, 22 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі.

Відповідно до копії квитанції №003Т01AVJR від 16.12.2015 року позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 566000, 00 грн.

Відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2018 року №8164, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного, управління ДФС у м. Києві Кучергіною Світланою Степанівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми основного боргу, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ "ОТП БАНК" (), за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за наслідком якої складено акт перевірки від 31.05.2018 року №2536/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 .

Як вбачається з акту перевірки, в ході її проведення встановлено, що позивачем подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій в неповному розмірі відображено дохід у вигляді додаткового блага.

У висновку акту перевірки зазначено про порушення ОСОБА_1 :

- підпункту "а" пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту "д" 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2015 рік в сумі 1172450,82 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 234490,16 грн.;

- підпункту 1.2., підпункту 1.3. пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 17586,76 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 25.06.2018 року №60564/С/26-15-42-02-27 від 25.06.2018 року контролюючий орган повідомив ОСОБА_1 про залишення висновків акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у міста Києві прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 234490,16 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58662,54 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір податковими зобов`язаннями у розмірі 17586,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4396,69 грн.

17.07.2018 року відповідачем сформовано податкову вимогу №134586-17 форма "Ф" та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача позивач звернувся з даним позовом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014р. не є додатковим благом, у силу визначеного п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 826/4578/17 зазначив, що аналіз п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України свідчить про те, що прощена (анульована) кредитором сума (розмір якої дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за наявності всіх обов`язкових умов: 1) фінансовий кредит в іноземній валюті не був погашений станом на 01 січня 2014 року; 2) операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року; 3) відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18 зазначено, що для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем з ПАТ "ОТП Банк" 01.04.2008 року укладено кредитний договір №ML-005/061/2008, у відповідності до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в розмірі 70188,05 доларів США.

Відповідно до умов додаткового договору №3 до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ "ОТП Банк", змінено іноземну валюту на гривню та домовилися про анулювання (прощення) боргу в розмірі фактичного залишку за умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору.

Станом на 01.01.2014 рік розмір боргових зобов`язань за кредитним договором становив 606237, 08 грн.

Станом на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню за кредитним договором (додатковий договір №4) становило - 1827888, 60 грн.

Сума анульованого (прощеного) боргу становить 1221690, 22 грн.

З урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України не є додатковим благом сума у розмірі 1172450, 60 грн. (1827888, 60 - 606237, 08).

Оскільки сума анульованого (прощеного) боргу становить 1221690,22 грн., то додатковим благом позивача є 49239, 62 грн. яка обчислюється наступним чином: 1221690,22 (сума прощеного (анульованого) боргу) - 1172450,60 (сума, яка не є додатковим благом, в розмінні пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України).

Відповідач стверджує, що за інформацією ПАТ «ОТП Банк» позивачу анульовано (прощено) основну суму боргу (кредиту), а не суму різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18 відхилив такі доводи контролюючого органу про те, що додатковий договір про прощення (анулювання) суми боргу передбачав прощення основної суми боргу, а не курсової різниці, оскільки положення п. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачають прощення саме боргу, але в розмірі, що не перевищує курсову різницю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в даному випадку наявна сукупність умов, визначених п. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України за яких сума прощеного (анульованого) боргу в розмірі 1172450, 60 грн. не буде вважатися додатковим благом: фінансові зобов`язання в іноземній валюті позивачем не були погашені станом на 01 січня 2014 року; сторонами згідно умов додаткового договору №3 до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року змінено іноземну валюту зобов`язання на гривню; прощення (анулювання) боргу відбулося після 01 січня 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу щодо отримання позивачем додаткового блага у розмірі саме 1221690,22 грн.

Сума прощеного банком боргу в розмірі 1172450, 60 грн. не є додатковим благом та не повинна включатися до розрахунку місячного доходу позивача .

Застосування вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

В спірних правовідносинах з урахуванням вищезазначеного, додатковим благом позивача є 49239, 62 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано декларацію про майновий станом на 2015 рік та сплачено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 9238,88 грн.

Ставка податку на доходи фізичних осіб - 20% - розмір податку, що підлягає сплаті становить 9847,92 грн. (49239.62*20%/100%).

Зазначене свідчить про неперерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 609,04 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року № в частині збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 233880, 76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58510,38 грн.

Оскільки апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо правильності здійснення судом першої інстанції розрахунку вказаних зобов`язань рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Щодо податкового повідомлення рішення від 25.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір податковими зобов`язаннями у розмірі 17586,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4396,69 грн., то як правильно встановлено судом першої інстанції позивачем, з урахуванням суми отриманого загального місячного оподатковуваного доходу, вірно визначено розмір та сплачено військовий збір у розмірі 738,59 грн., що свідчить про відсутність порушень позивачем підпункту 1.2., підпункту 1.3. пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України, та відповідно наявності підстав для скасування такого рішення.

Щодо правомірності прийнятих відповідачем податкової вимоги №134586-17 форма "Ф" та рішення про опис майна у податкову заставу №134586-17, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про їх протиправність з огляду на таке.

У відповідності до підпункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Також, відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Положення пункту 89.1 статті 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки судом встановлено факт невірного визначення бази оподаткування при донарахуванні позивачу податкових зобов`язань, а позивачем як платником податків доненараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 609,04, тобто у розмірі не більшому шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (609,04 грн.), то наявні підстави для визнання протиправними та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року та рішення про опис майна у податкову заставу №134586-17.

Доводи апелянта про те, що податковим органом самостійно після отримання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження в даній справі дані інтегрованих карток ІТС органів ДФС позивача приведені у відповідності до вимог чинного законодавства України з урахуванням п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, шляхом виведення узгодженої суми грошових зобов`язань по оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням як неузгоджених, колегія суддів відхиляє оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду апеляційної інстанції не надано, та зазначене не спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: