Справа № 1.380.2019.005613
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005613 пров. № А/857/8672/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (головуючого судді Качур Р.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 10 год. 27 хв. повний текст рішення складено 13.03.2020) у справі №1.380.2019.005613 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказу про звільнення у запас, поновлення на службі та виплату компенсації за вимушений прогул,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.10.2019 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в якому просить скасувати наказ командира 80 окремої десантно-штурмової бригади в/ч НОМЕР_1 по особовому складу № 50-РС від 18.06.2019 в частині звільнення солдата ОСОБА_1 , поновити солдата ОСОБА_1 на службі з 15.07.2019, зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу (тобто з 15.07.2019 по дату ухвалення рішення).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що його звільнено із служби під час проходження ним лікування, з порушенням пункту 33 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник Ковальчук І.О. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача Угніч І.В. проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 15.07.2016 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (аркуші справи 32-35) та проходив військову службу у відділенні снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Наказом командира 80 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) від 18.06.2019 № 50-РС відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдата ОСОБА_1 , снайпера відділення снайперів взводу снайперів роти снайперів, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (аркуш справи 12).

24.06.2019 ОСОБА_1 подав рапорт до командира роти снайперів про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направити його на ВЛК у зв`язку із закінченням контракту, проходити військову службу у резерві не бажав, претензій до командування частини не мав.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2019 № 156 на підставі статті 33 Указу Президента України «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 12.06.2009 солдату ОСОБА_1 продовжено термін дії контракту на час перебування на санаторному лікуванні в медичному закладі з 14.07.2019 (аркуш справи 37).

Повідомленням Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 30.07.2019 №6645 направленого Командиру військової частини НОМЕР_1 вказується, що солдат ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ВМК ЦЗР з 15.07.2019 р. по 30.07.2019 р. (аркуш справи 8).

Згідно з випискою з медичної карти № 8599 від 30.07.2019, виданою Військово-медичним центром Західного регіону, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15.07.2019 по 30.07.2019, виписаний у задовільному стані (аркуш справи 9).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2019 № 173 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 слід вважати таким, що 31.07.2019 справи та посаду здав, 31.07.2019 виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Сихівського РВК м. Львів, підстава: наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по о/с) від 18.06.2019 № 50-РС (аркуш справи 36).

Не погоджуючись з наказом командира 80 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) від 18.06.2019 № 50-РС, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач на час звільнення не перебував в закладах охорони здоров`я та не виявив бажання продовжувати службу в Збройних Силах України та укласти новий контракт, про що свідчить відсутність зареєстрованих рапортів з відповідним клопотанням, у командування військової частини НОМЕР_1 не було законних підстав не звільняти військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому відсутня протиправність в діях відповідача та підстави для скасування наказу від 18.06.2019 № 50-РС (по особовому складу).

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 4 Закону №2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII звільнення з військової служби за контрактом під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), проводиться у зв`язку із закінченням строку контракту.

З врахуванням наведеного, військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Пункт 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) вказує, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

На підставі пункту 26 Положення контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою.

Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.

Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Відповідно до пунктів 33, 33-1 Положення, військовослужбовцям, які перебували в умовах, що з об`єктивних причин (перебування у полоні, заручником, інтернованим у нейтральній державі, якщо місце перебування невідоме, за інших обставин) унеможливлювали укладення нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, строк попереднього контракту продовжується до прийняття судом рішення про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими або до закінчення перебування у зазначених умовах і повернення до підрозділів, в яких вони проходили військову службу, а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується: на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також па час увільнення від (виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Згідно пункту 34 Положення контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);

Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 15.07.2016, укладеного між Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 з одного боку та громадянином ОСОБА_1 , за погодженням сторін укладено строком на три роки. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або не бажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Таким чином, чинність контракту припиняється 14.07.2019, оскільки рапорт позивача був відсутній, що ним не заперечувалося під час судового засідання апеляційного суду, відповідач видав оскаржуваний наказ від 18.06.2019 № 50-РС (по особовому складу) про звільнення солдата ОСОБА_1 , доводи його зводяться, що звільнення відбулось дід час проходження ним медичного огляду військово-лікарською комісією з 06.08.2019 по 15.08.2019, що є необґрунтованими, оскільки військовослужбовець ОСОБА_1 був виключений зі списків військової частини на підставі наказу стройовій частині від 31.07.2019 № 173 у зв`язку із закінченням строку контракту.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду в якому просить скасувати наказ командира 80 окремої десантно-штурмової бригади в/ч НОМЕР_1 по особовому складу № 50-РС від 18.06.2019 в частині його звільнення та мотиви апеляційної скарги зводяться до того, що в період з 25.06.2019 по 15.08.2019 року він проходив медичний огляд з метою визначення його придатності до військової служби, що залишилася поза увагою суду першої інстанції та посилається на порушення пункту 33 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, однак такі доводи не вказують про протиправність оскаржуваного наказу та дій відповідача, адже 31.07.2019, як засвідчено бланком пояснень ОСОБА_3 начальником стройової частини В/Ч НОМЕР_1 поданих до суду першої інстанції після прибуття солдата ОСОБА_1 з ВМК ЦЗР йому і командиру підрозділу було доведено наказ командира військової частини про звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини, згідно повідомлення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 30.07.2019 №6645 направленого Командиру військової частини НОМЕР_1 вказується, що солдат ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ВМК ЦЗР з 15.07.2019 р. по 30.07.2019 р. (аркуш справи 8) та виписка з медичної карти № 8599 від 30.07.2019, виданою Військово-медичним центром Західного регіону, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 15.07.2019 по 30.07.2019, виписаний у задовільному стані (аркуш справи 9), тобто 31.07.2019 позивач прибув у військову частину де йому оголошено про звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини через не продовження контракту.

Також 24.06.2019 ОСОБА_1 подав рапорт до командира роти снайперів про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направити його на ВЛК у зв`язку із закінченням контракту, проходити військову службу у резерві не бажав, претензій до командування частини не мав, тобто не мав бажання проходити службу в лавах Збройних Сил України.

Враховуючи виключні обставини, а саме скерування позивача для проходження лікування до ВМК ЦЗР та відповідно до припису пункту 33-1 Положення командиром військової частини відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2019 №156 було продовжено строк дію контракту на час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в медичному закладі та оскільки позивач на час звільнення не перебував в закладах охорони здоров`я та не виявив бажання продовжувати службу в Збройних Силах України та укласти новий контракт, про що свідчить відсутність зареєстрованих рапортів з відповідним клопотанням, у командування військової частини НОМЕР_1 не було законних підстав не звільняти військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку контракту, також позивач хотів звільнитися із військової служби, що засвідчує його рапорт від 24.06.2019.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

Щодо посилання позивача на зберігання трудових книжок у військовій частині та їх видачі при звільненні суд вважає такі безпідставним, оскільки нормами спеціального законодавства не передбачено заведення трудових книжок на військовослужбовців та їх зберігання у військовій частині, так порядок проходження військової служби не врегульований загальними нормами трудового законодавства України. Запис про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби вноситься окремим рядком до трудових книжок за місцем роботи. Цей запис вносять до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на підприємстві, відповідно до пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування наказу командира 80 десантно-штурмової бригади від 18.06.2019 № 50-РС (по особовому складу) та вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, яким ухвалено судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі №1.380.2019.005613 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Повний текст постанови складено 02.10.2020