Справа № 640/25116/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м. Київ №640/25116/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Подільського районного відділу державної виконавчої служби

третя особа державний виконавець Подільського районного відділу державної

виконавчої служби м. Києва

про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, пр. Гонгадзе, 5-б, ), третя особа - державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кривошея Дмитро Станіславович (04208, м. Київ, пр. Гонгадзе, 5-б), в якому просить суд:

- визнати протиправним дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в особі державного виконавця Кривошея Д.С., щодо винесення постанови "Про відкриття виконавчого провадження " від 05 грудня 2019 року, ВП №60758255 та постанови "Про арешт коштів боржника" від 05 грудня 2019 року, ВП №60758255 (у редакції постанови "Про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019" від 13 грудня 2019 року);

- визнати протиправною та скасувати постанову "Про відкриття виконавчого провадження" від 05 грудня 2019 року , ВП №60758255;

- визнати протиправною та скасувати постанову "Про арешт коштів боржника" від 05 грудня 2019 року , ВП № 60758255;

- визнати протиправною та скасувати постанову "Про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019" від 13 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 21.12.2019 судом відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправним дій Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції щодо передчасного направлення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №282280 від 01 вересня 2019 року для примусового виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження в іншій частині позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскарження ОСОБА_1 постанови серії ДП 18 №282280 від 01 вересня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупинило її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, що випливає зі змісту статей 307, 308 КУпАП, однак, 07 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав телефонний дзвінок від AT КБ «ПРИВАТБАНК», з якого стало відомо про арешт усіх його грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, накладеного постановою Подільського районного відділу державної виконавчої служби в особі державного виконавця Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кривошея Д.С. від 05 грудня 2019 року. Так, позивач наголошує на тому, що оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, що покликано забезпечити визначеність сторін у правовідносинах, що склалися між сторонами. Враховуючи те, що позивачем було оскаржено постанову серії ДП 18 №282280 від 01 вересня 2019 року до Подільського районного суду міста Києва, у встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення строки, відповідач не мав підстав для направлення до органу державної виконавчої служби постанови для примусового її виконання для стягнення штрафу у розмірі 850 грн., оскільки обов`язок сплатити штраф v Позивача не наступив. Окрім того, позивач наголосив, що жодної постанови, як про відкриття виконавчого провадження, так і про накладення арешту на кошти боржника від 05 грудня 2019 року, ОСОБА_1 не отримував, а у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії (аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року №916/1605/15-г).

Відповідач, у встановлені судом строки відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01 вересня 2019 року відносно ОСОБА_1 поліцейським Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, сержантом поліції Валуєвим Андрієм Михайловичем була винесена постанова «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії ДП 18 №282280.

ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн.

Будучи незгодним з зазначеною вище постановою, ОСОБА_1 09 вересня 2019 року подав до Подільського районного суду міста Києва адміністративний позов про скасування постанови серії ДП 18 №282280 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. за порушення частини другої статті 122 КУпАП.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року (справа №758/11647/19) відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Валуєва Андрія Михайловича про скасування постанови серії ДП 18 №282280, залучено у якості третьої особи Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції.

Водночас, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кривошеєю Дмитром Станіславовичем 05.12.2019 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60758255 з примусового виконання постанови ДП 18 №282280.

Також, державним виконавцем 05.12.2019 в межах виконавчого провадження №60758255 було прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою вирішено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 13.12.2019 ВП №60758255 було внесено виправлення до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019, зазначивши «накласти арешт на кошти боржника в межах суми заборгованості 1 204, 00 грн.».

Позивач, не погоджуючись з постановами відповідача про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та внесення змін до постанови про арешт коштів боржника, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В силу вимог частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, дата набрання рішенням законної сили.

Згідно з пунктом першим частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили.

Частиною першою статті 291 КУпАП встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу (стаття 299 КУпАП).

Згідно зі статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, постанова ДП 18 №282280 від 01.09.2019 була отримана позивачем в день її прийняття, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 , а отже, у відповідності до наведених вище норм КУпАП набрала законної сили саме 01.09.2019.

Оскільки позивачем у встановлений законом строк в добровільному порядку штраф сплачено не було, ДПП УПП у м. Києві направив постанову на примусове виконання.

Приймаючи до виконання виконавчий документ, державним виконавцем не було встановлено жодної із передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, що висуваються до нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кривошеєю Дмитром Станіславовичем відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

Суд враховує, що станом на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не володів інформацією щодо оскарження виконавчого документа у судовому порядку. Протилежного позивачем не доведено і судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про відкриття провадження з примусового виконання постанови ДП 18 №282280, враховуючи, що згідно з приписами КпАП, оскарження постанови про правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху не зупиняє її виконання, та така набрала законної сили ще 01.09.2019.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в особі державного виконавця Кривошея Д.С. щодо винесення постанови "Про відкриття виконавчого провадження" від 05 грудня 2019 року та визнання протиправною та скасування постанови "Про відкриття виконавчого провадження" від 05 грудня 2019 року , ВП №60758255 не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині прийняття державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 05.12.2019 та постанови про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, будучи незгодним з постановою по справі про адміністративне правопорушення від 01.09.2019 року серії ДП 18 № 282280, ОСОБА_1 09 вересня 2019 року подав до Подільського районного суду міста Києва адміністративний позов про скасування постанови серії ДП 18 №282280 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. за порушення частини другої статті 122 КУпАП.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року (справа №758/11647/19) відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Валуєва Андрія Михайловича про скасування постанови серії ДП 18 №282280, залучено у якості третьої особи Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції.

Разом з тим, як встановлено судом під час розгляду даної справи, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.07.2020 у справі №758/11647/19 позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Валуєва Андрія Михайловича, третя особа: Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволено в повному обсязі; скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 01.09.2019 року серії ДП 18 № 282280, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, сержантом поліції Валуєвим Андрієм Михайловичем, яким ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п`ять грн.00 коп.) та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 .

Тобто, станом на 02.10.2020 постанова про адміністративне правопорушення ДП 18 № 282280, яка стала підставою для відкриття виконавчого провадження №60758255 та накладення в його межах арешту на кошти ОСОБА_1 скасована рішенням суду, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (в даному випадку виконавчим документом була постанова про адміністративне правопорушення ДП 18 № 282280, яка наразі скасована рішенням суду), - виконавче провадження підлягає закінченню.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Однак, відповідачем не надано суду доказів закінчення виконавчого провадження та, як наслідок, скасування постанови про арешт коштів боржника, дія якої наразі, без наявності на те відповідних підстав, порушує право позивача на вільне володіння своїм майном.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови "Про арешт коштів боржника" від 05 грудня 2019 року ВП № 60758255 та постанови "Про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019" від 13 грудня 2019 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (п. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Скасувати постанову "Про арешт коштів боржника" від 05 грудня 2019 року у ВП № 60758255.

3. Скасувати постанову "Про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника ВП №60758255 від 05.12.2019" від 13 грудня 2019 року.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 536, 80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок коштів Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (04208, м. Київ, пр. Гонгадзе, 5-б, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа