Справа № 520/2678/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 520/2678/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 23.04.19 року по справі № 520/2678/19
за позовом ОСОБА_2
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
19.03.2019 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив
- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_2 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року та за рахунок виплати лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2019 року;
- зобов`язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснити виплату ОСОБА_2 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року та з 01.01.2019 року однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018 року і з 01.01.2019 р. розрахував її розмір за методикою відповідно ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 382 КАСУ.
В обґрунтування вимог скарги, зокрема посилається на протиправність дій відповідача, яка полягає у виплаті позивачу пенсії не в повному обсязі, а лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2019 р. (порушення триває, тобто це є тривала ситуація).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Представник позивача Острицький Андрій Олегович, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі №520/2678/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю. Зазначає, що позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018 року в силу приписів ст. 63 Закону України № 2262, п. 4 Порядку № 45. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним шляхом прийняття Порядку № 45. Вказує, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати "майном" у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 р. було передбачено Законом № 2262. Отже, вважає, що невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. Зазначає, що позивач мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, отже, обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені Постановою №103, не можуть бути застосовані. Вважає законним та обґрунтованим висновок про те, що позовні вимоги щодо визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії позивачу за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 протиправними та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 підлягають задоволенню. При таких обставинах, вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. Зазначає, що відповідач не надав жодної оцінки чому на пенсіонерів пенсія яким призначена після 01.03.2018 року не застосовується а ні рішення Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001, а ні положення статті 22 Загальної декларації прав людини, а ні рішення Європейського суд з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", та у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Посилається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 р. по справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року рішення залишено без змін. Вказує, що Окружний адміністративний суд м. Києва визнав пункти 1, 2 Постанови такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили, зокрема Закону № 2262-12. Вважає, що оскільки пункти 1, 2 Постанови №103 набрали чинності пізніше ніж правові акти вищої юридичної сили на які посилається Окружний адміністративний суд м. Києва у рішенні від 12.12.2018 р. по справі № 826/3858/18, то зазначені положення Постанови №103 не відповідали правовим актам вищої юридичної сили з дня набрання чинності зазначеної постанови, а тому в силу ст. 19 Конституції України, відповідач при перерахунку пенсії повинен керуватись Законом №2262-ХІІ, а не пунктами 1, 2 Постанови. Посилається, що обмежене фінансування або відсутність коштів у державних бюджетах України не є та не може бути підставою для відмови або не здійснення перерахунку та виплати пенсій особам, які мають на це законне право. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що інтерес позивача є саме в збільшенні розміру пенсії внаслідок виплати відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області пенсії в належному розмірі. Посилається на безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по зразковій справі № 802/2196/ 17-а (Пз/9901/1/18), оскільки дана зразкова справа стосувалася питань виготовлення Ліквідаційною комісією довідки із врахуванням додаткових складових для перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції, а предметом по даній справі є виплата пенсії не в повному обсязі пенсіонеру з числа колишніх військовослужбовців, а тому рішення по вказаній зразковій справі регулює принципово інші правовідносини. Вважає, що суд першої інстанції приймаючі рішення яке оскаржується неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи внаслідок чого суд дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому не погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, просило залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 - без змін.
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Позивач, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений заздалегідь та належним чином
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений заздалегідь та належним чином
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІ1), як особа звільнена з військової служби та перебуває на пенсійному обліку у відповідача (пенсійна справа №).
З наявних матеріалів справи вбачається, що з 01.01.2018 позивачу було проведено перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсій, виданої Харківським обласним військовим комісаріатом, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" № 103 від 21.02.2018 року.
Як вбачається з рішення про перерахунок пенсії з 01.01.2018 року, підсумок пенсії складає 8104,75 грн., з урахуванням попередньої суми пенсії та підвищення 935,88 грн. (50% від 1871,75 грн.). Згідно постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року підвищення складає 1871,75 грн., з них виплачується з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року щомісячно 50% від підвищення: 935,88 грн., з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно 75% від підвищення: 1403,81 грн.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, які полягають у виплаті позивачу пенсії не в повному обсязі, а лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2019 р., звернувся до суду з позовом.
Колегія суддів, приймаючи рішення по даній справі зазначає наступне.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ).
Приписами ч.ч.1,2,4 ст.63 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Відповідно до ч.18 ст.43 Закону № 2262-ХІІ у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Частиною 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45 було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII.
Пунктом 1 Порядку №45 (в редакції постанови КМУ 103) визначено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі по тексту Постанова Кабінету Міністрів України №103) було визначено, що відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб постановлено: перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до Постанови № 704.
Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Колегія суддів зазначає, що позивач отримав право на перерахунок пенсії з січня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №103. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним у Порядку №45.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було проведено перерахунок пенсії позивача у розмірах, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №103 (з відповідними обмеженнями), що фактично не заперечується сторонами по даній справі.
Колегія суддів зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України №103 на час вчинення пенсійним органом перерахунку пенсії позивача була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин по даній справі.
Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року по справі №826/3858/18, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 р., та яке набрало законної сили 05.03.2019 було визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 Порядку № 45, додатку 2 до Порядку №45.
Згідно ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 12.11.2019 р. по справі №826/3858/18 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року було залишено без змін.
Відповідно до ч.2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відтак, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 (з 05.03.2019), позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 09.04.2020 р. по справі №640/19928/18, а також в рішенні Верховного Суду від 16.08.2019 р. по справі №160/3586/19, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 р.
Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Постанови Кабінету Міністрів України №103 були діючими і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.
Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.06.2020 р. по справі №2540/2873/18.
Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав правових підстав не враховувати положення Постанови Кабінету Міністрів України №103.
Отже, у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в силу ст.19 Конституції України, в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 іншого законного способу дій, ніж передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №103 не було.
Доводи апелянта щодо протиправності дій пенсійного органу у невиплаті пенсії позивачу з урахуванням 100% суми підвищення пенсії за вказаний вище період (01.01.2018 по 04.03.2019) є відповідно необґрунтованими та помилковими.
Щодо посилання скаржника на те, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати "майном" у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 р. було передбачено Законом № 2262, а отже невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном, а позивач мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру; тобто обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені Постановою №103, не можуть бути застосовані, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Так, посилання на певне рішення Європейського суду з прав людини не може бути аргументом без з`ясування змісту цього рішення.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі Суханов та Ільченко проти України (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
Пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивача у такий спосіб, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №103, яка була прийнята на виконання приписів ч.4 ст.63 Закону №2262-XII.
Колегія суддів звертає увагу, що приписами пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, які були чинними до 05.03.2019, було прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем по справі (виплата 50% підвищення з 01.01.2018 та 75% підвищення з 01.01.2019 по 04.03.2019), а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників.
Відповідач, як територіальний орган виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, не мав підстав здійснювати перерахунок та виплату пенсії позивачу (за період з 01.01.2019 по 04.03.2019) без врахування положень Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, зокрема її пунктів 1 та 2.
Доводи скаржника про втручання у право позивача на мирне володіння майном та наявність "законних сподівань" на збільшення пенсії є в даному випадку, з урахуванням наведених вище судом висновків, необґрунтованими.
Щодо направленого до суду апеляційної інстанції скаржником клопотання від 11.08.2020, яке не містило електронного цифрового підпису, в якому зокрема останній зазначив про те, що пункти 1,2 постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку прийняті Кабінетом Міністрів України за межами своїх повноважень, тобто в порушення ст.ст.8, 19, 21, 24, 46, 92, 113 Конституції України, а тому просив при прийнятті постанови по справі надати оцінку пунктам постанови 1,2 постанови Кабінету Міністрів України №103 на відповідність меті та завданням Закону №2262-12, а також ідеї соціальної справедливості, верховенству права, ст.8,21,22,46, 113 Конституції України; врахувати висновки Верховного Суду в постанові від 12.11.2019 у справі №826/3858/18, що пункти 1,2 постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45 є протиправними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили, а тому не гуртуються на принципі верховенства права та прийняті за межами повноважень Уряду, тобто суперечать ст.8,21, 46, 113 Конституції України; врахувати висновки Верховного Суду в постанові від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно - правових актів, які є протиправними у будь - якому випадку є незаконним та щодо предмету регулювання частини другої статті 265 КАС України; вийти за межі позовних вимог для надання ефективного захисту права та інтересу позивача за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з огляду на приписи ст.150 Конституції України вирішення питання на відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України належить до виключної компетенції Конституційного Суду України, а тому в даному випадку суд апеляційної інстанції не вправі давати свою правову оцінку на предмет конституційності пунктів 1,2 постанови Кабінету Міністрів України №103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45.
Відповідно до приписів ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Разом з тим, з урахуванням вже викладених вище судом апеляційної інстанції обставин, а також з урахуванням приписів ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.06.2020 р. по справі №2540/2873/18 з огляду на висновки якої скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 не впливає на розгляд справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Постанови Кабінету Міністрів України №103 були діючими і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.
Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду по справі № 826/3858/18 в контексті того, що із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 (з 05.03.2019), позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
Стосовно вимог клопотання про врахування висновків Верховного Суду в постанові від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно - правових актів, які є протиправними у будь - якому випадку є незаконним та щодо предмету регулювання частини другої статті 265 КАС України, колегія суддів зауважує, що ця правова позиція суду касаційної інстанції не підлягає врахуванню, оскільки суд апеляційної інстанції в межах даної справи керується та враховує в даному випадку наведену вище постанову Верховного Суду від 17.06.2020 по справі №2540/2873/18.
Окрім того, щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідач не надав жодної оцінки, чому на пенсіонерів пенсія яким призначена після 01.03.2018 року не застосовується а ні рішення Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001, а ні положення статті 22 Загальної декларації прав людини, а ні рішення Європейського суд з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", та у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004, колегія суддів вважає такими, що не впливають на наведені вище судом висновки, а також на те, що пенсійний орган правомірно виплачував позивачу 50% підвищення з 01.01.2018 та 75% підвищення з 01.01.2019 по 04.03.2019.
Разом з тим, з урахуванням вже наведеного вище, з 05.03.2019 у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відсутні підстави для виплати пенсії позивача відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, а тому позивач має право на виплату пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.
Відповідно доводи пенсійного органу про відсутність підстав для задоволення позову з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії визначеного станом на 01.03.2018 є необґрунтованими.
Щодо доводів пенсійного органу на те, що безпідставність посилань позивача на погіршення умов пенсійного забезпечення, оскільки відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром, колегія суддів вважає такими, що не впливають на наведені вище висновки суду, а також на те, що з 05.03.2019 відповідач має виплачувати позивачу пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.
Крім того, щодо посилання відповідача на практику Харківського апеляційного адміністративного суду, викладену в його постановах , щодо відсутності у суду підстав задовольняти позовні вимоги в частині визнання протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію в розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, колегія суддів зауважує, що з урахуванням приписів ч.5 ст.242 КАС України, рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не є обов`язковою для врахування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_2 лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019.
Щодо вимог позову в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_2 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року та з 01.01.2019 року однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.3 ст.51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Відповідно до ч.3 ст.52 Закону №2262-ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Частиною 2 ст.55 Закону №2262-ХІІ визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз ст.ст. 51,52,55, а також ст.63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати "порядок перерахунку пенсії" не є тотожним праву встановлювати строки перерахунку пенсії, строки виплати пенсії.
Отже, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям "порядок проведення перерахунку пенсії".
Колегія суддів зауважує, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
В даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними.
Приписами ч.6 ст. 246 КАС України визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення.
Оскільки дії пенсійного органу в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 щодо виплати, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №103 сум підвищення пенсії є правомірними, відповідно з 05.03.2019 року підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_2 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
Щодо вимог позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2018 року і з 01.01.2019 р. розрахував її розмір за методикою відповідно ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Частиною 2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Отже, нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому в даному випадку вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату пенсії (у зв`язку з порушенням строків їх виплати) є передчасними.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 10.07.2018 р. по справі №404/6317/16-а, від 25.10.2018 р. по справі №420/1410/17, від 10.02.2020 р. по справі №134/87/16-а.
Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду України (справа №21-518а14), Верховного Суду (№646/6250/17), колегія суддів не приймає, а зауважує, що підлягають врахування наведені вище висновки суду касаційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позову в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно посилання сторін по справі на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, то колегія суддів їх враховує та зауважує, що висновки суду апеляційної, викладені в цьому рішенні (постанові) не суперечать їм.
Крім того, щодо доводів скаржника про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по зразковій справі №802/2196/17-а (Пз/9901/1/18), оскільки дана зразкова справа стосувалася питань виготовлення Ліквідаційною комісією довідки із врахуванням додаткових складових для перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції, а предметом по даній справі є виплата пенсії не в повному обсязі пенсіонеру з числа колишніх військовослужбовців, а тому рішення по зразковій справі № 802/2196/17-а (Пз/9901/1/18) регулює принципово інші правовідносини, колегія суддів приймає до уваги та зауважує також, що врахуванню в межах спірних правовідносин підлягають саме наведені вище судом апеляційної інстанції правові позиції Верховного Суду, зокрема Великої Палати Верховного Суду.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 382 КАСУ, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (як під час ухвалення, так і після ухвалення рішення) відповідно до положень ст. 382 КАС України є диспозитивним правом суду.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 по справі № 674/25/17 (провадження №К/9901/32253/18).
Також, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 по справі №826/9960/15 зазначено, що застосування правового інституту подачі звіту є правом суду.
Колегія суддів, вважає, що представником позивача не було належним чином аргументовано необхідність застосування заходів, передбачених ч.1 ст.382 КАС України.
Крім того, на даний час відсутні обґрунтовані підстави для застосування заходів, передбачених ст.382 КАС України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання даного рішення (постанови) суду апеляційної інстанції або неналежним чином буде його виконувати.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_2 лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019, здійснивши виплату суми недоплаченої суми основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою. В іншій частині в задоволенні позову належить відмовити.
З урахуванням викладеного вище та характеру спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року по справі №520/2678/19 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_2 лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019, здійснивши виплату суми недоплаченої суми основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року