Справа № 280/918/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 280/918/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 27.07.2020 р.) в справі № 280/918/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання протиправними та нечинними пункти 6.5, 6.5.1, 6.5.2 Положення про порядок оформлення документів на розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради № 30 від 30.01.2019 р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2020 р. позов задоволено, визнано протиправними і нечинними пункти 6.5, 6.5.1, 6.5.2 Положення про порядок оформлення документів на розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Запоріжжі, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 30.01.2019 №30, а саме: « 6.5. Підставами для відмови у продовженні строку дії паспорту ТС є: 6.5.1. Розміщення ТС за відсутності укладеного з районною адміністрацією договору на право користуванням місцем для розташування стаціонарних ТС, якщо обов`язковість його укладання визначена цим Порядком; 6.5.2. Внесення змін до Комплексної схеми розміщення ТС, якими не передбачено можливість розміщення ТС на цьому місці.»; зобов`язано Запорізьку міську раду невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено Положення про порядок оформлення документів на розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Запоріжжі, затверджене рішенням Запорізької міської ради від 30.01.2019 №30, після набрання рішенням законної сили.

Додатковим рішенням від 27.07.2020 р. заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення від 06.07.2020 р. задоволено частково, ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн., в іншій частині вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі. Позивач зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, про документальне підтвердження факту надання послуг адвокатом, розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи. Вважає, що суд має здійснити розподіл не лише витрат, які сторона сплатила, в й які вона має сплатити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити додаткове рішення без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Враховуючи, що позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір, позов задоволено, суд першої інстанції дійшов висновку, що, відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати у сумі 2102,00 грн. за рахунок бюджетних територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наступного.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи разом із позовною заявою надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат вих. № 5/02-01 від 27.01.2020. До самої заяви про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат представником позивача надано акт приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2020 на суму 6900,00 грн.

Станом на день ухвалення додаткового рішення у справі позивачем та його представником не надано суду документального підтвердження оплати вартості наданих послуг на суму 6900,00 грн., тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6900,00 грн.

Додаткове рішення оскаржене представником позивача в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Здійснюючи апеляційний перегляд додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим.

Судом встановлено, що в обґрунтування заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач посилається на попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат вих. № 5/02-01 від 27.01.2020 р., доданий позивачем до позовної заяви, а також акт приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2020 р. на суму 6900,00 грн., доданий позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доказів оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду першої інстанції не надано.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС).

За змістом частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 та постанові Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зважаючи на те, що позивачем документально не підтверджено розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6900 грн., не надано у розпорядження суду першої інстанції відповідного документу, що свідчить про оплату таких витрат, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з бюджетних асигнувань Запорізької міської ради витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6900 грн.

Доводи апелянта, що суд має здійснити розподіл не лише витрат, які сторона сплатила, а й які вона має сплатити, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що в контексті питання розподілу судових витрат під витратами, які сторона має сплатити, не можуть розумітися витрати на професійну правничу допомогу у разі не здійснення таких витрат особою, що заявляє про стягнення таким витрат.

Посилання апелянта на документальне підтвердження факту надання позивачу професійної правничої допомоги не може слугувати підставою для відшкодування таких витрат за відсутності саме факту здійснення стороною оплати за актом приймання-передачі послуг адвоката.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. в справі № 280/918/20 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. в справі № 280/918/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 05.10.2020 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.10.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко