Справа № 480/4820/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 р.Справа № 480/4820/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представників сторін: позивача - Сошенка Я.В., відповідача - Савченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2020, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 24.02.20 по справі № 480/4820/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі за текстом відповідач, ГУ ДПС у Сумській області, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 № на загальну суму 65601,25 грн та визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 25.09.2018 № 12233-17 на загальну суму 25741,40 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що прийняті відповідачем податкове повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними та такими, що винесені за відсутності законних підстав, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках контролюючого органу про те, що позивач мав зареєструватися платником податку на додану вартість, та невчинивши відповідних дій, допустив порушення вимог податкового законодавства.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. по справі № 480/4820/19 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (, вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 08.09.2017 № про збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість у розмірі 65601 (шістдесят п`ять тисяч шістсот одна) грн. 25 коп.

Визнано протиправною і скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області від 25.09.2018 №12233-17 на суму 25741 (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок одна) грн 40 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 913,43 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. по справі № 480/4820/19, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що в ході проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про те, що позивач мав обов`язок з 11.09.2015 подати заяву про реєстрацію в якості платника податку на додану вартість. У зв`язку з невиконанням вказаного обов`язку позивачеві були нараховані відповідні зобов`язання з податку на додану вартість та штрафні санкції, а також пеня. Відповідач також стверджує, що у зв`язку з несвоєчасною сплатою наявна заборгованість позивача стала узгодженою, отже податковим органом також правомірно винесено спірну податкову вимогу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просила суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник позивача в наданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві та у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. по справі № 480/4820/19. Наполягав на протиправності податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 № та податкової вимоги від 25.09.2018 № 12233-17.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08.08.2017 по 14.08.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача як особи, що отримувала доходи від підприємницької діяльності, з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 02.03.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 02.03.2016 та складено акт перевірки №1718/18-28-13-03//140 ( а.с.18-49).

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищив суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з січня 2015р. по грудень 2015р., обсяг виручки від реалізації товарів за цей період склав 1553818,73 грн. Відтак, позивач вважається платником податку на додану вартість, був зобов`язаний нараховувати та сплачувати податок на додану вартість, однак цього обов`язку не виконав.

За наслідками перевірки податковим органом 08.09.2017 прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 65601,25 грн, а 25.09.2018 виставлена податкова вимога форми Ф №12233-17 на суму 25741,40 грн ( а.с.51, 52).

Не погоджуючись із прийнятими податковим повідомленням рішенням та податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що податковим органом не правильно визначено перевищення суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців, оскільки, всупереч вимогам ст. 181 ПК України, до цієї суми враховано суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг). Оскаржувана податкова вимога, за висновком суду першої інстанції, також підлягає скасуванню, оскільки у ОСОБА_1 у спірних відносинах не виникло податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які б він повинен був сплатити до бюджету і не сплатив.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Фактичною підставою винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 № слугували висновки акту перевірки про те, що позивач був зобов`язаний з 11.09.2015 зареєструватися платником податку на додану вартість, оскільки з цієї дати дохід позивача сукупно перевищив 1000000,00 грн, та починаючи з 11.09.2015 позивач був зобов`язаний самостійно нараховувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість до моменту припинення його господарської діяльності.

Згідно із пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Аналізуючи положення вказаної норми колегія суддів зазначає, що обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість в органах державної податкової служби, а також нараховувати, утримувати і сплачувати податок на додану вартість, виникає з моменту коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, що сплачена такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, без урахування податку на додану вартість, сукупно перевищує 1000000 грн.

Отже, при вирішенні питання щодо необхідності суб`єкту господарської діяльності зареєструватись платником податку на додану вартість перевірці підлягають обставини щодо перевищення такою особою суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 1000000,00 грн, без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг).

При цьому, відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). Аналогічним чином регулюється порядок визначення бази оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником податку на митну територію України.

Таким чином, базою оподаткування операцій з постачання товарів ПДВ є договірна (ринкова) ціна товару, за виключенням ПДВ.

В подальшому, постачальник, на підставі п. п. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 ПК України, визначає податок у розмірі 20 відсотків від бази оподаткування та додає його до ціни товарів/послуг.

Отже, якщо особа здійснює господарську діяльність з постачання товарів і при цьому є і платником податку на додану вартість, сформована ним остаточна договірна (ринкова) ціна товару завжди буде включати 20 відсотків податку на додану вартість.

Тому, виходячи з положення п. 181.1. ст. 181 ПК України необхідно визначати за кожні наступні 12 календарних місяців не лише загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів позивачем, але й встановити чи містять ціни товарів, що поставляються позивачу, податок на додану вартість та чи був такий непрямий податок сплачений споживачами в складі ціни товарів, що поставляються позивачем.

За наявності підтвердження вказаних обставин, податок повинен бути обов`язково вирахуваний із загальної суми операцій з постачання товарів, оскільки в такому випадку сума податку на додану вартість, сплаченого позивачем, не може бути віднесена ним до податкового кредиту, з тих підстав, що позивач не є платником податку на додану вартість.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 01.01.2014 по 01.01.2015 ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2015 по 02.03.2016 на загальній системі оподаткування. Платником податку на додану вартість не реєструвався. За період з 01.01.2015 по 02.03.2016 обсяг виручки від реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 склав 1563090,41 грн, в тому числі за січень 2015 - 67729,70 грн, лютий 2015 - 50707,95 грн, березень 2015 - 56595,10 грн, квітень 2015 - 68273,90 грн, травень 2015 78504,69 грн, червень 2015 - 257671,75 грн, липень 2015 - 331305,64 грн, серпень 2015 - 305096,90 грн, вересень 2015 - 137221,77 грн, жовтень 2015 - 76783,06 грн, листопад 2015 65168,00 грн, грудень 2015 - 58760,30 грн, січень 2016 - 1566,30 грн, лютий 2016 7705,35 грн, що відображено в акті перевірки та не заперечується сторонами.

Також, податковий орган, в акті перевірки дійшов висновку про те, що позивач у серпні 2015 року досяг обсягу оподаткованих операцій, визначених у статті 181 ПК України та мав зареєструватися до 11.09.2015 платником податку на додану вартість.

Дослідивши акт перевірки колегія суддів дійшла висновку, що під час здійснення розрахунків загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню податковим органом не виконано вимог п. 181.1 ст. 181 ПК України, а саме: не вирахувано податок на додану вартість із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів, сплачений позивачем при придбанні товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, ГУ ДПС у Сумській області не доведено належним чином те, що позивачем перевищено обсяг оподаткованих операцій, визначених у статті 181 ПК України саме у серпні 2015 року, отже, спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, прийняте необґрунтовано, нерозсудливо та недобросовісно, через що підлягає скасуванню.

З огляду на наведені вище обставини, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

При розгляді цієї справи, колегією суддів взято до уваги висновок про застосування норм п. 181.1 ст. 181 ПК України, викладений у постанові Верховного Суду від 23.08.2019 по справі № 810/6790/14, який є обов`язковим для врахування судом апеляційної інстанції.

Щодо податкової вимоги від 25.09.2018 форми Ф №12233-17 на суму 25741,40 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Зі спірної вимоги вбачається, що вона складається виключно з пені, при цьому, в обліковій картці позивача-платника податків відображено: нарахована пеня (п.п. 129.1.2. ст. 129 ПК України) податкове повідомлення-рішення № з 08.09.2017 по 18.08.2017 на акт перевірки про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №1718/18-28-13-09/ НОМЕР_1 /140 від 18.08.2017.

За визначенням підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Тобто, нарахування пені має здійснюватися лише за умови вчинення податкового правопорушення.

Відповідно до п.129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п. 129.1.1 ПК України);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п. 129.1.2 ПК України);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (п.п. 129.1.3 ПК України).

З Інтернованої картки платника податків - позивача вбачається, що нарахування пені розпочиналося з 08.09.2017, тобто з дня винесення податкового повідомлення-рішення № від 08.09.2017 (а.с. 67).

Відповідно до ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Положеннями п. 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 08.09.2017 надіслано ОСОБА_1 - 08.09.2017 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернувся до податкового органу неотриманим з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» 12.10.2017.

Отже, податкове повідомлення стало узгодженим саме з 12.10.2017 та у позивача саме з цієї дати розпочався десятиденний строк на добровільну сплату сум узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Сума грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 08.09.2017 року № була сплачена 20.10.2017 року (термін сплати згідно інтегрованої картки - 22.10.2017 року). В доданому відповідачем до відзиву на позовну заяву розрахунку пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань зазначено: «граничний строк сплати 22.10.2017 року». Крім того, станом на 20.10.2017 згідно інтегрованої картки у позивача рахувалася переплати у розмірі 66622 грн.

Також, з розрахунку пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань вбачається, що фактичною підставою для нарахування пені слугували неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, при цьому йде посилання на висновки акту перевірки №1718/18-28-13-03//140 про те, що позивач мав обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість до 11.09.2015.

Однак, данні про такі обставини інтегрована картка позивача не містить. Отже, пояснення контролюючого органу не узгоджуються з дослідженими колегією суддів документами, які надані самим відповідачем.

Крім того, в межах розгляду цієї справи судами була надана оцінка вказаному висновку податкового органу, та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі вказаного висновку.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини та з урахуванням положень ст.129 КАС України, колегія суддів зазначає, що нарахування пені за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, визначеного на підставі податкового повідомлення-рішення № від 08.09.2017, відбулося не у відповідності до вимог ПК України.

Оскільки, ГУ ДПС у Сумській області не наведено іншого належного обґрунтування щодо нарахування вказаної пені, колегія суддів доходить до висновку про її протиправність та наявність підстав для скасування податкової вимоги № 12233-17 від 25.09.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі № 480/4820/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 02.10.2020.