Справа № 380/1495/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1495/20 пров. № А/857/9213/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

за участі позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Клименко О.М) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення вихідної допомоги, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України та просив стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України (м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) протягом одного року після звільнення зі служби, через скорочення штатів щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за спеціальним званням з 03 грудня 2019 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що з 16 лютого 2016 року по 03 грудня 2019 року проходив службу в Національній поліції України, а саме: з 16 лютого 2016 року по 01 квітня 2019 року на посаді інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а з 01 квітня 2019 року по 03 грудня 2019 року на посаді оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 (м. Самбір) управління захисту економіки у Львівській області. В подальшому наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №395/ос від 27 листопада 2019 року, його, старшого лейтенанта поліції, оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 (м. Самбір) управління захисту економіки у Львівській області було звільнено зі служби в поліції з 03 грудня 2019 року за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України". Вказує, що під час його звільнення зі служби в поліції йому не нараховано та не виплачено вихідну допомогу. У зв`язку з цим, у подальшому, позивач звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з метою надання інформації щодо невиплати йому грошових коштів під час його звільнення через скорочення штатів та отримав відповідь про відсутність підстав для такої виплати, у зв`язку з відсутністю у нього вислуги більш ніж 10 років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей". Вважає таке відмову відповідача незаконною. Окрім цього зазначає, що після його звільнення зі служби в поліції через скорочення штатів йому не виплачувалася щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, передбачена статтею 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей". Відтак просить позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 29 березня 2019 року №86/ос "По особовому складу" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який прибув у порядку переведення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України призначено оперуповноваженим міжрайонного відділу №1 (м. Самбір) управління захисту економіки у Львівській області.

В подальшому Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27 листопада 2019 року №395/ос "По особовому складу" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 (м. Самбір) управління захисту економіки у Львівській області з 03 грудня 2019 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України". Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 03 роки 09 місяців 17 днів.

Відповідно до листа Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 29 січня 2020 року № З-48 у Департаменті захисту економіки Національної поліції України розглянуто лист позивача (вх. ДЗЕ № З-48 від 24 січня 2020 року) щодо надання інформації про виплату грошової допомоги при звільненні та повідомлено, що "питання проходження служби в поліції врегульовано спеціальним законодавством, у зв`язку з чим виплати здійснюються відповідно до Закону України від 02 липня 2015 року №580-VІІІ "Про Національну поліцію", Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260), та постанови Кабінету Міністрів України від 09 квітня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - постанова №393). Одноразову грошову допомогу при звільненні передбачено статтею 102 (Пенсійне забезпечення поліцейських) Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції, здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно з абзацом третім пункту 10 постанови №393, працівникам поліції, які звільняються зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Оскільки Ваша вислуга років, відповідно до наказу від 27 листопада 2019 року №395/ос станом на день звільнення становить 03 роки 09 місяців 17 днів, підстав для виплати немає".

Вважаючи свої права щодо отримання виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, яка передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України та щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за спеціальним званням, визначеної статтею 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що немає підстав для стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Також судом першої інстанції зроблено висновок, що відсутні підстави для зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції виплачувати ОСОБА_1 протягом одного року після звільнення зі служби, через скорочення штатів щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за спеціальним званням з 03 грудня 2019 року.

Апеляційний суд з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити.

Частинами 1-3 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Пунктами 4-5 частини десятої статті 62 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський: своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Пунктом 4 частини першої статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Наведена норма кореспондується із нормою пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року, відповідно до якої військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, з системного аналізу наведених норм права судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що у разі звільнення зі служби поліцейського у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Водночас, обов`язковою умовою такої виплати є наявність у поліцейського вислуги 10 років і більше.

Як видно з матеріалів справи, наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27 листопада 2019 року №395/ос "По особовому складу" позивача з 03 грудня 2019 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", станом на день звільнення стаж служби позивача в поліції складає 03 роки 09 місяців 17 днів.

Враховуючи те, що вислуга років позивача на момент його звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів становила менше десяти років (03 роки 09 місяців 17 днів) судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачена частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пунктом 10 постанови №393, так як відсутня одна з обов`язкових умов, передбачених вищенаведеними нормами права.

З приводу твердження позивача, що стаття 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пункт 10 постанови №393 передбачають лише особливість виплати одноразової допомоги під час звільнення зі служби за наявності вислуги більш ніж 10 років, проте зазначає, що виплата вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, зокрема, у разі припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників визначена статтею 44 Кодексу законів про працю України, і саме така допомога мала бути йому виплачена при звільненні, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 44 Кодексу законів про працю України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відтак, нормами Кодексу законів про працю України передбачено виплату працівнику вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку при припиненні трудового договору з підстав змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Як наслідок, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що норми Кодексу законів про працю України є загальними в питанні регулювання трудових відносин, тобто регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Проте, як вже було зазначено, питання виплати поліцейському одноразової грошової допомоги у разі його звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів врегульовані нормами статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, які є спеціальними для такої категорії осіб.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду яка висловлена, зокрема у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №810/1263/16, від 20 червня 2019 року у справі №К/9991/16462/12-С, від 20 лютого 2019 року у справі №814/1735/16.

Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про, необґрунтованість доводів ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю України, оскільки зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей врегульовано питання виплати поліцейському одноразової грошової допомоги у разі його звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у суду відсутні підстави поширювати на спірні правовідносин норми Кодексу законів про працю України, оминаючи при цьому, норми законодавства, які є спеціальними для такої категорії осіб. Як наслідок, позовна вимога про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку вірно не задоволена судом першої інстанції.

Статтею 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року особам (далі - постанова №393), звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням. Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні. Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи. Особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги: знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді); були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації; набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії. Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату.

Аналізуючи наведені норми права слідує, що передбачена статтею 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням виплачується, зокрема, поліцейським, які звільнені зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби. При цьому, реєстрація особи, яка має право на таку допомогу в установленому порядку в державній службі зайнятості зумовлює припинення її виплати з місяця, що настає за місяцем реєстрації.

Як видно з наявної в матеріалах справи довідки Новояворівської міської філії Львівського обласного центру зайнятості №02-597/20 від 04 травня 2020 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Новояворівській міській філії ЛОЦЗ з 12 грудня 2019 року.

Відтак, беручи до уваги ту обставину, що позивача звільнено зі служби в поліції з 03 грудня 2019 року за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", а з 12 грудня 2019 року позивач зареєстрований в державній службі зайнятості як безробітний, що відповідно до приписів пункту 11 постанови №393 виключає можливість виплати йому відповідачем щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, у суду відсутні підстави для зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції виплачувати ОСОБА_1 протягом одного року після звільнення зі служби, через скорочення штатів щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за спеціальним званням з 03 грудня 2019 року.

Як наслідок позовна вимога про зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції виплачувати ОСОБА_1 протягом одного року після звільнення зі служби, через скорочення штатів щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за спеціальним званням з 03 грудня 2019 року. Вірно не задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі 260/1235/19- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.10.2020р.