Справа № 340/3170/20
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
05 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3170/20
Ухвалою суду від 18.08.2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.09.2020р. (а.с.213).
16.09.2020р. в судовому засіданні оголошено перерву до 30.09.2020р. (а.с.250).
30.09.2020р. суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України (а.с.256).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами відповідача проведено позапланову перевірку з питань правильності нарахування, обчислення та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з «ТОВ Агромакс-Люкс» за червень 2019 року, що відображені в податковій накладній з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ «Ароса пром» за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ «Промислова група «Схід ресурс» за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року.
В ході перевірки встановлено, зокрема:
- заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 5 750 120,00 грн., в тому числі за податкові періоди: за травень 2019 року на суму 2 586 086,00 грн., за червень 2019 року на суму 3 164 034,00 грн.;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-19.1), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (рядок 20.1 рядку 20 декларації) на загальну суму 1 074 813,00 грн. за червень 2019 року;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на загальну суму 4 892,00 грн. за червень 2019 року.
Позивач вказує, що висновки щодо заниження податку на додану вартість, завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість ґрунтуються на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали нереальний характер та непідтверджені первинними документами.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач не погоджуючись з висновками відповідача вказує, що господарські операції підтверджено належними чином оформленими первинними документами, а висновки відповідача сформовано на припущеннях, які не могли бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.
Відповідачем, 15.09.2020р. подано відзив на адміністративний позов, позовні вимоги не визнаються з тих підстав, що приймаючи оскаржувані рішення посадові особи відповідача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені ПК України (а.с.220-224).
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне.
В період з 25.11.2019р. по 29.11.2020р. посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Маслозавод південна олія» з питань правильності нарахування, обчислення та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Агромакс-Люкс» за червень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ «Ароса пром» за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ «Промислова група «Схід ресурс» за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року.
За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено акт № 36/11-28-05- 04/41424245 від 06.12.2019 року (а.с.11-35), за висновками якого ним було визначено наступні порушення:
-п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України в результаті чого відповідач визначив заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 5 750 120,00 грн., в т.ч. за податкові періоди: за травень 2019 року на суму 2 586 086,00 грн., за червень 2019 року на суму 3 164 034,00 грн.;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200і розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-19.1), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (рядок 20.1 рядку 20 декларації) на загальну суму 1 074 813,00 грн. за червень 2019 року;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на загальну суму 4 892,00 грн. за червень 2019 року.
На підставі висновків, викладених в Акті перевірки, 11.01.2020 року Відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення:
Нарахування грошових зобов`язань та штрафних санкцій підтверджено відповідним розрахунком (а.с.241).
Як вбачається з акту перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичного переміщення товару від ТОВ «Агромакс-Люкс», ТОВ «Ароса пром», ТОВ «Промислова група «Схід ресурс» до позивача ґрунтуються на аналізі відомостей узагальненої податкової інформації, складеної контролюючими органами на обліку яких перебувають контрагенти позивача (ТОВ «Агромакс-Люкс» ТОВ «Промислова група «Схід ресурс») (а.с.227-240) та первинної документації щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Ароса пром» (а.с.19-25).
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, з метою встановлення факту реальності здійснення господарських операцій позивачем з контрагентами - ТОВ «Агромакс-Люкс», ТОВ «Ароса пром», ТОВ «Промислова група «Схід ресурс», а отже, правомірності відображення у податковій звітності показників з податку на додану вартість, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
-придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
-ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Згідно з пунктом 3 статті 8 Закону України від 16.07.1999р. № 996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон України №996) визначено, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
У відповідності до п.2 ст.3 Закону №996, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.
Статтею 9 Закону України № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Згідно п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. №168/704, визначено, що:
- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіреного періоду позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами - ТОВ «Агромакс-Люкс», ТОВ «Ароса пром», ТОВ «Промислова група «Схід ресурс».
12.06.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Агромакс-Люкс» (постачальник) був укладений договір поставки №С-12/06, предметом постачання за яким є насіння соняшнику (а.с. 43-48).
Факт приймання-передачі товару за вказаним договором підтверджено: актом приймання передачі від 17.06.2019р. (а.с.49), видатковими накладними (а.с.50,52,54,56,5860,62,64,66,68,70,72,74,76,78).
На вартість поставленого товару ТОВ «Агромакс-Люкс» виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем (а.с.51,53,55,57,59,61,63,65,67,69,71,73,75,77,79).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019р. (а.с.127-132), яка була предметом перевірки.
Факт приймання-передачі товару за вказаним договором підтверджено: актом приймання передачі від 17.05.2019р. (а.с.86), видатковими накладними (а.с.87,89,91,93,95,97,99).
На вартість поставленого товару ТОВ «Ароса пром» виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем (а.с.88,90,92,94,96,98,100).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019р. (а.с.127-132), яка була предметом перевірки.
26.04.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Промислова група «Схід ресурс» (постачальник) був укладений договір поставки №П-3535, предметом постачання за яким є насіння соняшнику (а.с.101-106,108).
Факт приймання-передачі товару за вказаним договором підтверджено: актами приймання передачі від 03.05.2019р. 16.05.2019р., 17.05.2019р., (а.с.107,109-111), видатковими накладними (а.с.112,114,116,118).
На вартість поставленого товару ТОВ «Промислова група «Схід ресурс» виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем (а.с.113,115,117,119).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019р. (а.с.127-132), яка була предметом перевірки.
Отриманий товар використано позивачем у власній господарській діяльності на підтвердження чого надано договір переробки насіння соняшнику від 01.03.2019р. №0103/1П укладений ТОВ «Прайс Систем» (в подальшому позивач по справі, у зв`язку із зміною назви а.с.134-136) з ТОВ «Лілія-Тигрі» та докази на підтвердження його виконання (а.с.137-157).
Отриману олію внаслідок переробки насіння соняшнику, поставлено позивачем:
- ТОВ «Прикарпатський торговий дім», на підтвердження чого надано договір поставки від 13.06.2019р. №П-13/06 та докази на підтвердження його виконання (а.с.158-181);
- ТОВ «АБ Плюс», на підтвердження чого надано договір поставки від 17.05.2019р. №П-11/10 та докази на підтвердження його виконання (а.с.182-211).
Факт укладення та виконання позивачем вищевказаних договорів на переробку насіння соняшнику та постачання продукту переробки, відповідачем не заперечується та не спростовується, але при цьому відповідач робить нічим не підтверджений висновок, що використане насіння соняшнику має невідоме джерело походження.
Таким чином, суд не вбачає підстав для висновку про відсутність фактичного переміщення товару між позивачем та його контрагентами протягом перевіреного періоду.
Щодо доводів відповідача наведених у акті перевірки та відзиві на позов суд зазначає наступне.
Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. При цьому відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.
Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит.
Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, виписані контрагентами, які на момент спірних правовідносин були зареєстровані платниками ПДВ, що не спростовано в акті документальної перевірки відповідачем та зареєстровані в ЄРПН.
В рішеннях Європейського суду з прав людини, що прийняті в справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03), Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв`язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами. Зокрема, зазначено, що платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо такий платник не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав доказів вчинення порушення податкового законодавства, саме позивачем.
З огляду на встановлені судом обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають, саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 по справі № 805/3686/15-а.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України суд,-
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник