Справа № 640/19825/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Шляхетського А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови №6669912, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

25.08.2020 р. Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким просило:

-визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 10 серпня 2020 року ВП №6669912;

-визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 10 серпня 2020 року ВП №6669912;

-стягнути на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) кошти в сумі 176,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки позивачем на виконання наказу Господарського суду м. Києва №35/270 від 18 липня 2005 року добровільно сплачена сума боргу, а відповідачем не вчинялось заходів задля примусового виконання виконавчого документу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при прийнятті постанови від 10 серпня 2020 року ВП №6669912 про стягнення виконавчого збору діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», як в редакції Закону №606-XIV, так і в редакції Закону № 1404-VІІІ сплата правонаступником коштів 06 серпня 2020 року не є добровільним виконанням судового рішення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2005 року Господарським судом міста Києва видано наказ №35/270 «Про примусове виконання рішення», яким на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 червня 2005 року наказано стягнути з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротрансойл» 1601,31 грн. боргу, 75,57 грн. витрат по сплаті державного мита, 87,42 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

03 жовтня 2005 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою ТОВ «Євротрансойл» про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва №35/270 від 18 липня 2005 року.

Пунктом 2 резолютивної частини постанови зобов`язано ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» добровільно виконати наказ в строк до 10 жовтня 2005 року.

У пункті 3 резолютивної частини постанови застережено, що при невиконанні рішення в наданий строк виконати його в примусовому порядку, стягнути за примусове виконання рішення з ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» виконавчий збір в розмірі 176,43 грн.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва у справі від 30 липня 2020 року у справі №35/270 здійснено заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №35/270 від 18 липня 2005 року Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його процесуальним правонаступником - Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775).

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27 грудня 2012 року Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" припинена як юридична особа за рішенням засновників. Водночас, правонаступником Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" зареєстровано юридичну особу - Акціонерне товариство "Укргазвидобування".

Відтак, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" є правонаступником прав та обов`язків Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

На виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18 липня 2005 року №35/270 «Про примусове виконання рішення» Акціонерне товариство «Укргазвидобування» платіжним дорученням від 06 серпня 2020 року №315756 повністю сплатило борг у сумі 1 764,30 грн.

10 серпня 2020 року відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №6669912 у розмірі 176,43 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищезазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження).

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон 1404-VIII, згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 Закону 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

За правилами пункту 1 частини першої статті 37 Закону 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною першою статті 40 Закону 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, після зміни правового регулювання відповідно до Закону 1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

З огляду на викладені вище положення чинного законодавства початком примусового виконання наказу №35/270 є винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 жовтня 2005 року.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано апелянтом, що докази виконання наказу Господарського суду м. Києва боржником, як до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, так і у строк до 10 жовтня 2005 року, як встановлено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 03 жовтня 2005 року відсутні.

Окрім цього, частиною третьою статті 40 Закону 1404-VIII передбачено, що виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно прийнято рішення про стягнення виконавчого збору у розмірі 176,43 грн., оскільки у визначений постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 жовтня 2005 року у строк до 10 жовтня 2005 року позивачем добровільно не виконано рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, всі доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст постанови виготовлено 06.10.2020.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови №6669912, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель