Справа № 460/5051/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/5051/20 пров. № А/857/9511/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року про зупинення провадження, прийняту суддею Нор У.М. у місті Рівне у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі відповідач) про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті позивачу доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІ1, починаючи з 17.07.2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати, починаючи з 17.07.2018 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Суд виходив з того, що застосування шестимісячного строку звернення до суду у соціальних спорах є винятковою проблемою, а тому вважав за необхідне провадження у цій справі зупинити до розгляду справи № 510/1286/16-а, у якій Велика Палата Верховного Суду 26.06.2019 року винесла ухвалу про прийняття справи до розгляду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій наведено обґрунтування позовних вимог аналогічне позовній заяві.

Не обґрунтовано судом, що правовідносини в даних справах є подібними. Так, в даній справі позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити щомісячну грошову допомогу, а предметом спору в справі Верховного Суду є зобов`язання органу Пенсійного фонду України виплатити індексацію заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Отже, правовідносини не є подібними, що є підставою для скасування ухвали.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про зупинення провадження у справі в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження у справі. Перелік підстав для зупинення провадження у справі передбачений статтею 236 КАС України є вичерпним.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими як інші.

У загальній теорії права, правовідносини, зазвичай, розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів. Тобто, до складу правовідносин включають їх суб`єктів, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів.

Подібність правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на тотожність таких, тоді як пункт 5 частини 2 статті 236 КАС України не вимагає встановлення такої тотожності для вирішення питання щодо зупинення провадження у справі.

Якщо норма права не передбачає, що дія такої поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), відсутній сенс в застосовані суб`єктного критерію для встановлення подібності правовідносин у різних справах. Подібний підхід має місце для значимості застосування й об`єктного критерію.

Основний ж критерій встановлення подібності правовідносин, - змістовний, який визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а є питання позовної давності та застосування шестимісячного строку звернення до суду. За відсутності однозначної практики Верховного Суду України та Верховного Суду потрібно надати відповіді на такі питання:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ); статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб» (далі - №2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Предметом адміністративного позову в даній справі є нарахування та виплата доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІ1, починаючи з 17.07.2018 року.

Вочевидь, правовідносини в обох справах не є тотожними за суб`єктним, об`єктним критеріями, проте, як зазначалося вище, процесуальний закон не вимагає такої тотожності, а вказує на необхідність встановлення лише їх подібності, тоді як в обох справах наявна змістовна подібність правовідносин.

З огляду на положення пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України, враховуючи строки звернення із позовом до суду, оскільки формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а може вплинути на наслідки розгляду даної справи, враховуючи вимоги статті 242 КАС України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо необхідності зупинення провадження у справі №460/5051/20 (в суді апеляційної інстанції А/857/9511 /20) до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Керуючись ст.ст. 236, 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року про зупинення провадження у справі №460/5051/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич