Справа № 140/7771/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7771/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач, ГУ НП у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у внесенні змін до наказу про звільнення від 28.03.2016 №63 в частині формулювання підстави звільнення зі служби в поліції за пунктом сьомим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на пункт другий частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) та зобов`язання внести зміни до наказу від 28.03.2016 №63 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, вказавши замість пункту сьомого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) належну причину звільнення за пунктом другим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 21.04.2004 по 22.07.2010 проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 24.06.2014 по 29.03.2016 в РПСПОП «Світязь» ГУ НП у Волинській області. В період з 12.09.2015 по 10.10.2015 брав участь в антитерористичній операції та у зв`язку з отриманими пораненнями в зоні проведення АТО, відповідно до свідоцтва про хворобу №257 від 14.07.2015 отримав висновок «обмежено придатний до військової служби». Через неможливість виконання обов`язків військової служби 28.03.2016 позивач подав рапорт на звільнення за станом здоров`я. Однак, так як Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено звільнення через хворобу у випадку обмеженої придатності до військової служби, ОСОБА_1 було запропоновано звільнитися за власним бажанням.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП у Волинській області «По особовому складу» №63о/с від 28.03.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 29.03.2016.

Позивач наголошує, що причиною його звільнення слугувало значне ускладнення здоров`я та неможливістю виконання посадових обов`язків, доказом чого є свідоцтво про хворобу та виписка з акта огляду МСЕК про встановлення ІІІ групи інвалідності, причиною якої є травма, так пов`язана з безпосередньою участю в АТО при виконанні службових обов`язків.

У зв`язку із зазначеними обставинами позивач звернувся до ГУ НП у Волинській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Проте відповідач відмовив у її призначенні з тих підстав, що ОСОБА_1 звільнений зі служби «за власним бажанням», а не «через хворобу».

11.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС по Волинській області» (далі - ДС ТМО МВС) з проханням провести лікарську (військово-лікарську) експертизу з приводу підтвердження придатності до військової служби на момент звільнення - березень 2016.

Згідно постанови ДС ТМО МВС №2 від 31.03.2020 (на момент звільнення з поліції 29.03.2016 року) старший інспектор взводу №2 РПСПОП «Світязь» ГУ НП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_1 , 1981 р.н. «Обмежено придатний до військової служби».

Враховуючи вказану постанову, позивач звернувся в ГУ НП у Волинській області про внесення змін до наказу від 28.03.2016 №63 щодо зміни пункту звільнення, однак відповідач відмовив у внесення змін до вказаного наказу у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Позивач вважає, що така позиція відповідача суперечить нормам діючого законодавства України та порушує його права, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 09.06.2020 прийнято позовну заяву розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.30).

У відзиві на позовну заяву (а.с.33-38) представник відповідача позовні вимоги заперечив з тих підстав, що 28.03.2016 позивач подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України згідно пункту 7 (за власним бажанням) статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому від проходження військово-лікарської комісії відмовився, оскільки вважав себе здоровим. Крім того, вказує, що звільнення поліцейського зі служби за пунктом 2 частини першої статті 77 вказаного Закону можливе лише за наявності рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції, яке повинне передувати звільненню. На момент видання наказу від 28.03.2016 №63о/с існувала лише одна підстава для звільнення позивача - за власним бажанням, згідно з поданим рапортом, який ним не був відкликаний. Вказує, що встановлення після звільнення зі служби факту непридатності до служби на станом здоров`я жодним чином не впливає на формулювання підстав звільнення, що зазначені в наказі про звільнення, винесеному до отримання відповідної постанови ВЛК. У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив (а.с.54-56) ОСОБА_1 не погодився з твердженнями представника відповідача та зазначив, що змінити формулювання причин звільнення можливо і тоді, коли є законна підстава для звільнення, але роботодавець звільнив за іншої підстави, що не відповідає обставинам звільненню. Крім того, вказує, що відповідач не дотримався двотижневого строку після написання рапорту про звільнення, відтак наказ від 28.03.2016 було винесено незаконно та в порушення норм трудового законодавства.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 21.01.2004 по 22.04.2010 та в подальшому в органах внутрішніх справ і поліції з 24.06.2014 по 29.03.2016, що підтверджується довідкою ГУ НП у Волинській області від 23.06.2017 №1893 (а.с.4).

Згідно з довідкою ГУ МВС України у Луганській області від 06.10.2015 №ВДЗ/10870/А капітан міліції ОСОБА_1 , старший інспектор взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Світязь» УМВС України у Волинській області, в період з 12.09.2015 по 10.10.2015 брав безпосередню участь в антитерористичній операції (а.с.5).

Як слідує з матеріалів справи, в січні 2015 позивач, перебуваючи в зоні АТО, отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, що підтверджується висновком по матеріалах службового розслідування по факту отримання тілесних ушкоджень працівниками РПСМОП «Світязь» УМВС України у Волинській області від 10.04.2015, відповідно до якого визнано, що нещасний випадок із позивачем стався в зоні проведення АТО в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю по охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю (а.с.6-11).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №257 від 14.07.2015 військово-лікарська комісія УМВС України у Волинській області постановила, що отримана ОСОБА_1 травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків, позивач обмежено придатний до військової служби, протипоказана робота зі значними психічними навантаженнями (а.с.12).

28.03.2016 відповідач виніс наказ №63о/с «По особовому складу», відповідно до якого капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора роти патрульної служби особливого призначення «Світязь» ГУ НП у Волинській області, з 29.03.2016 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) згідно з поданим рапортом від 28.03.2016 (а.с.17).

В подальшому МСЕК 08.04.2016 встановила позивачу ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, та визначила його ступінь втрати працездатності - 30% (а.с.14-15).

Постановою №2 від 27.06.2017 військово-лікарська комісія Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС по Волинській області» відмінила постанову про причинний зв`язок захворювання позивача, зазначеного в розділі 12 Свідоцтва про хворобу від 14.07.2015 №257, та постановила, що отримана ОСОБА_1 травма, так, пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків (а.с.18).

Відповідно до листа ГУ НП у Волинській області від 26.10.2018 №946/01/29-2018 (а.с.19) позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції «за власним бажанням», а не «за хворобою».

Згідно з постановою №2 від 31.03.2020 військово-лікарська комісія Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС по Волинській області» відмінила постанову №2 від 27.06.2017 та постановила, що на момент звільнення з поліції 29.03.2016 ОСОБА_1 обмежено придатний до військової служби, протипоказана робота зі значними психічними навантаженнями (а.с.21).

Враховуючи зазначений висновок військово-лікарської комісії, позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до наказу №63о/с від 28.03.2019 в частині зміни підстав звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 - на пункт другий частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач листом від 30.04.2020 №42-К/01/12/7-2020 відмовив ОСОБА_1 у внесенні змін до наказу про звільнення від 28.03.2016 №63о/с з тих підстав, що позивач звільнений зі служби на підставі власноручно написаного рапорту про звільнення «за власним бажанням», а постанова Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС по Волинській області» №2 від 31.03.2020 містить рішення «обмежено придатний до військової служби» (а.с.22-23).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII, в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби в поліції).

Відповідно до статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Отже, статтею 77 Закону №580-VIII встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України, при цьому підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Водночас суд зазначає, що в такому випадку поліцейський самостійно обирає підставу звільнення, подаючи відповідний рапорт чи за власним бажанням, чи через хворобу, підтверджену відповідним висновком.

Як слідує з матеріалів справи, позивач власноруч 28.03.2016 подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 29.03.2016, у якому зазначив, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, оскільки вважає себе здоровим (а.с.45).

Таким чином, ОСОБА_1 самостійно виявив бажання звільнитись зі служби в поліції саме за власним бажанням, а не через хворобу.

Згідно з Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 №85, який був чинним на час звільнення позивача зі служби в поліції, перед звільненням зі служби поліцейському повинно бути надане скерування для проведення медичного огляду.

Відповідно до поданого рапорту від 28.03.2016 позивач відмовився від проходження ВЛК на предмет визначення ступеня придатності до військової служби, що свідчить про небажання звільнятись за станом здоров`я.

Водночас пунктом 13 розділу VI Положення про діяльність медичної (військово - лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС від 03.04.2017 №285, колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень), що в свою чергу надає їм право на перегляд підстав свого звільнення.

Тобто, зазначена норма вказує на те, що колишній працівник поліції має право на перегляд підстав свого звільнення у зв`язку із встановленням обставин щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку захворювань, які на момент звільнення зі служби йому не були встановлені.

Судом встановлено, що позивач реалізував своє право на визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та відповідно до постанови ВЛК №2 від 31.03.2020 ОСОБА_1 на момент звільнення з поліції 29.03.2016 визнаний обмежено придатним до військової служби, що в свою чергу не є підставою для звільнення зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, оскільки через хворобу звільнення поліцейського відбувається за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, а не обмежену придатність.

За приписами частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про зміну формулювання причин звільнення є встановлені обставини неправильного формулювання причин звільнення при прийнятті відповідного рішення або невідповідність формулювання причини звільнення вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що на час прийняття рішення про звільнення його зі служби в поліції відповідач невірно вказав причину його звільнення чи зазначив таку причину, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджена та обставина, що ОСОБА_1 власноруч 28.03.2016 подав рапорт про звільнення, вказавши причину звільнення «за власним бажанням», тому відповідач правомірно прийняв наказ про звільнення позивача за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, тобто за власним бажанням.

При цьому доводи позивача про те, що ГУ НП у Волинській області звільнило його без дотримання двотижневого строку з дня написання рапорту, суд до уваги не бере, оскільки у самому рапорті позивач просив звільнити його саме з 29.03.2016. Крім того, не дотримання двотижневого строку при прийнятті рішення про звільнення за власним бажанням не може бути підставою для зміни формулювання причин звільнення.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій