Справа № 500/1881/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1881/20

30 вересня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Куриляк М.Г.

представника позивача - адвоката Островської О.Н.

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Нацюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , діючої в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_2 з 03.12.2019 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та провести виплату ОСОБА_2 єдиною сумою невиплачену суму щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з 03.12.2019 по дату набрання рішенням суду законної сили;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подати Тернопільському окружному адміністративному суду протягом 30 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є реабілітованою особою із числа тих, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі та є інвалідом війни І групи, тому набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656. Однак відповідач незважаючи на неодноразові звернення відмовив у призначенні такої допомоги, що, на думку позивача, є протиправним та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 29 липня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.08.2020 представником позивача адвокатом Островською О.Н. через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано заяву про зміну предмета позову.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 19.08.2020 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій, яким виповнилося 85 років і більше, як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи відсутні, оскільки в матеріалах пенсійної справи не має документів про участь позивача у бойових діях в період Другої світової війни. Тому не має законних підстав для призначення та виплати позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 30.09.2020.

В судовому засіданні 30.09.2020 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Просила задовольнити повністю.

Представник відповідача в суді заперечила проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оглянувши пенсійну справу ОСОБА_2 , дослідивши подані докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини..

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є реабілітованою особою із числа тих, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі, інвалідом війни І групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

13.11.2019 Тернопільським обласним військовим комісаріатом ОСОБА_2 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 відповідно до пункту 16 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а 13.12.2019 позивачу видано бланк-вкладку до посвідчення учасника бойових дій, яким виповнилося 85 років і більше, як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи.

03.12.2019 та 17.12.2019 відповідачу подано всі необхідні документи для призначення та виплати позивачу щомісячної державної адресної допомоги в сумі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", а саме паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 13.11.2019, копія посвідчення інваліда війни І групи, рішення про призначення опікуна.

Однак, відповідач листами від 25.02.2020 №454/03-15, від 18.05.2020 №1900-0313-8/6085, від 27.05.2020 №932-910/3-02/8-1900/20 відмовив позивачу у призначенні та виплаті такої допомоги, оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутня інформація про участь у бойових діях у період Другої світової війни. Одночасно повідомив про те, що на даний час виплачується пенсійна виплата в сумі 3202,70 грн.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, вважаючи її протиправною представник позивача звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни відповідно до пунктів 2, 3 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 цього Положення).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 13.12.2019 ОСОБА_2 . Тернопільським обласним військовим комісаріатом видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю І групи внаслідок війни.

Вказане посвідчення ОСОБА_2 видано відповідно до Закону України від 06.12.2018 №2640-VIII "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників боротьби за незалежність України у XX столітті; пункту 16 статті 6 Закону України №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанської армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України; постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року №604 "Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, яких визнано борцями за незалежність України у XX столітті".

Таким чином, ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку набула статус особи з інвалідністю І групи внаслідок війни. Вказаного статусу вона не позбавлена.

Відповідач здійснює доплату до пенсії ОСОБА_2 , саме як "Учаснику бойових дій", що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

Отже, позивач є учасником бойових дій у період Другої світової війни та згодом особою з інвалідністю І групи внаслідок війни, відтак має право користуватися пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та іншими нормативно-правовими актами.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 липня 2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

Пунктом 1 вказаної постанови передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Абзацом 3 пункту 1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України №656 передбачено, що щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи. При цьому, фінансування щомісячної державної адресної допомоги до пенсії згідно пункту 3 вказаної Постанови здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що позивачці виповнилося 93 роки, а щомісячний розмір її пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) станом на момент звернення не перевищував 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим суд вважає, що ОСОБА_2 набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №656.

Своє право на отримання вказаної допомоги позивач реалізувала шляхом звернення у грудня 2019 року до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, однак їй було відмовлено з огляду на відсутність документів, що підтверджують участь у бойових діях у період Другої світової війни.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до вимог Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, належним документом, що підтверджує статус ветеранів війни, є відповідне посвідчення, у тому числі й посвідчення "Учасника бойових дій", "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

Як встановлено судом, позивач є особою з інвалідністю І групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13.12.2019 Тернопільським обласним військовим комісаріатом.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії до розміру 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656, суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин суд вважає, що відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_2 вказану щомісячну адресну допомогу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №656 від 28.07.2010, з дати звернення із відповідною заявою - 03.12.2019.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячної державної адресної допомоги однією сумою, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У даному випадку відсутні докази того, що відповідачем обмежується розмір належної до сплати щомісячної державної адресної допомоги та наявні будь-які перешкоди виплати позивачу такої допомоги однією сумою.

Отже дані позовні вимоги, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд вважає за можливе встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Разом із тим, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, слід допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" з 03 грудня 2019 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 , як інваліду війни І групи щомісячної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", - у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надати суду звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001

Головуючий суддя Мартиць О.І.