Справа № 380/789/20
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №380/789/20
05 жовтня 2020 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Ходань Н.С.,

за участю:

представника позивача Каверіна С.М.,

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 15.07.2009 по 06.10.2017;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період із 15.07.2009 по 06.10.2017 індексацію грошового забезпечення у сумі 59897,37грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату заборгованості індексації грошового забезпечення із розрахунку 381,68грн. в день із 23.03.2018 до дня фактичного розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Після звільнення зі служби позивачу стало відомо, що відповідач неправомірно не виплатив йому індексацію грошового забезпечення з липня 2015 року до дня звільнення, а до липня 2015 року неправильно нараховував індексацію. Вважає, що відповідач неправомірно не застосовував як базовий місяць січень 2008, а застосовував як базовий той, який був наступним після збільшення грошового забезпечення позивача внаслідок нарахування та виплати премій та винагород, які мали разовий характер. Також не погоджується із відповіддю відповідача про те, що індексація після 2015 року не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку із відсутністю фінансування.

Позивач вважає, що невиплата спірної індексації грошового забезпечення вказує на протиправність дій відповідача та порушує його права та законні інтереси, тому звернувся до суду з даним позовом.

Позивач подав суду також відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення від 09.09.2020 та додаткові письмові пояснення від 05.10.2020, в яких обґрунтовує свою позицію щодо визначення як базового місяця січня 2008 року при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача та в цілому розрахунку індексації грошового забезпечення, наданого відповідачем.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що законодавство щодо проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Також відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виплачених при звільненні сум, відтак вважає, що відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач також подав суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу, відповідач ураховував період, коли ОСОБА_1 не перебував на службі, ураховував переміщення ОСОБА_1 по службі.

Суд встановив таке.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.09.2017 № 509-ос майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом начальника Львівського прикордонного загону від 06.10.2017 № 251-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу Львівського прикордонного загону та усіх видів забезпечення.

Позивач отримав довідку про нараховану та виплачену індексацію грошових доходів населення за період з 2015 по 2017 роки з інформацією, що в листопаді 2015 індексацію нараховано за період січень-травень 2015, в грудні 2015 індексація нарахована за червень 2015, з липня 2015 індексація не нараховувалася.

Також з особистих карток грошового забезпечення позивачу стало відомо про ненарахування йому індексації з липня 2009 року по час звільнення зі служби.

Оскільки позивач вважає, що при звільненні йому не виплачено усіх належних до виплати сум, що є порушенням його прав, тому звернувся до суду з цим позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Частиною 1 ст.1-2 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.2 Закону №1282-XII).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ч.6 ст. 2 Закону №1282-XII).

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону №1282-XII.)

Відповідно до абз.5 ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту (п.1-1 Порядку №1078).

Згідно з абз.1-4 п. 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4)індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

З аналізу викладених норм видно, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Спірним у правовідносинах між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) є питання правильності нарахування індексації грошового забезпечення за період з липня 2009 по липень 2015 та не нарахування індексації з липня 2015 по 06.10.2017.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, могло бути підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації. Саме таку норму було застосовано відповідачем при визначенні базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: у квітні 2009, у червні 2009, у березні 2011, у червні 2012, у вересні 2014, у лютому 2015.

Щодо застосування відповідачем, як базових, зазначених вище місяців.
Як видно з особистої картки грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 за 2009 рік, то він приступив до виконання службових обов`язків у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з 13.08.2009 року (а.с.30). Тому, покликання позивача про застосування відповідачем як базового місяця квітня 2009, червня 2009, - є безпідставним, оскільки в цей час позивач не проходив службу у відповідача.

Як видно з матеріалів справи, відповідач встановив базовий місяць - березень 2011 року, оскільки згідно з даними особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2011 рік у березні 2011 року відбулося збільшення розміру посадового окладу всього на суму 315,00 грн. Однак, величина приросту індексу споживчих цін у березні 2011 року становила 45,6%, сума індексації становила 429,10 грн. (941,00 грн.*45,6%). Як встановив суд, сума підвищення грошового забезпечення у розмірі 315,00 грн. не перевищила суму індексації нарахованої у цьому місяці, тобто 429,10 грн., а отже позивачем застосовано березень 2011 року як базовий місяць неправомірно.

Щодо встановлення відповідачем базового місяця червня 2012, то таке рішення є неправомірним, оскільки у червні 2012 не відбувалося збільшення грошового забезпечення позивача. Натомість таке відбулося у квітні 2012 у зв`язку із призначенням на іншу посаду та присвоєнням чергового військового звання, що однак в сумі призвело до збільшення грошового забезпечення на 30,0грн.

Вересень 2014 року брався відповідачем як базовий у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення позивача. Однак відповідач не урахував того, що грошовое забезпечення позивача у цьому випадку було збільшено з огляду на нарахування премії, яка має разовий характер, відтак не може трактуватися як постійна виплата. При цьому інші складові грошаового забезпечення позивача залишилися незмінними.

Із зазначених вище підстав (нарахування премії), відповідач встановив як базовий місяць лютий 2015, що є також неправомірно.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача має братися січень 2008 року, як місяць, в якому відбулося збільшення розміру посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1294.

Щодо індексації грошового забезпечення з липня 2015 по день звільнення зі служби, то суд зазначає таке.

Як видно з матеріалів справи, індексація грошового забезпечення позивача з липня 2015 року не проводилася. Про це зазначає відповідач у довідці (а.с.24). Водночас, як видно з довідки №331 від 10.06.2020 ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення з липня 2015 по травень 2016 та за вересень-жовтень 2017. Щодо зазначених у цій довідці сум, то позивач під час розгляду справи не заперечував.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 по серпень 2017.

Як вже зазначав суд, оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому вона підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті і не повинна ставитися в залежність від бюджетних асигнувань відповідачів.

Відповідач, усупереч вимогам Законів № 2011-XII, № 1282-XII та Порядку № 1078, не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу у період з червня 2016 по серпень 2017, а тому повинен був вчинити ці дії при звільненні позивача зі служби, - тобто до виключення його із списків особового складу військової частини.

Щодо вимоги позивача про виплату індексації грошового забезпечення в розмірі 59897,37 грн., то така задоволенню не підлягає, оскільки нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Суд також зазначає, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Оскільки індексація грошового забезпечення за спірний період з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача конкретно визначену ним суму.

Щодо позовної вимоги про проведення одночасної разом із виплатою індексації грошового забезпечення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 (надалі - Порядок №44), суд зазначає таке.
Порядком №44 передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

У відповідності до абз.1 п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.4 Порядку №44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

З урахуванням того, що індексація грошового забезпечення є його частиною, тому така виплачується з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до порядку №44.

Щодо позовної вимоги про виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в частині невиплати індексації грошового забезпечення позивача, то суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання відповідальності роботодавця (військової частини) за несвоєчасний розрахунок з військовослужбовцем при звільненні спеціальним законодавством не врегульовано.

Водночас норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, гарантування отримання ними всіх виплат у день звільнення та на стимулювання роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником закріплені у ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1). В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ч. 2).

Згідно з нормами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2).

Таким чином закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Суд встановив, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за встановлені періоди, а саме: з 13.08.2009 до грудня 2014 включно, з червня 2016 по серпень 2017. Таким чином, відсутні умови для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Відтак, у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату заборгованості індексації грошового забезпечення із розрахунку 381,68грн. в день із 23.03.2018 до дня фактичного розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, - суд відмовляє.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судового збору, то суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався у даній справі, а отже, враховуючи приписи ст.139 КАС України, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: 71010, м.Львів, вул. Личаківська, 74 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 13.08.2009 по 31.12.2014, з 01.06.2016 по 31.08.2017 з встановленням січня 2008 як базового.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 13.08.2009 по 31.12.2014, з 01.06.2016 по 31.08.2017 з встановленням січня 2008 як базового з урахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У задоволенні інших вимог позовної заяви відмовити.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.10.2020.

Суддя Лунь З.І.