Справа № 320/1395/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року № 320/1395/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Терлецька О.О.,

при секретарі судового засідання Спасібко Ю.М.,

за участю:

позивача - не з`явився,

представника відповідача - Менькова М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області.

В обґрунтування таких вимог зазначено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 категорично не погоджується із спірними ППР, вважає їх необґрунтованимй та протиправними, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, складеними ГУ ДПС у Київській області з перевищенням повноважень, наданих йому ПК України, а висновки перевірки - суб`єктивними, такими, що протирічать наданим документам і дійсним обставинам господарської діяльності платника з

01.01.2016 року по 31.12.2018 року, а також перевірки заснованої на довільному трактуванні відповідачем положень податкового законодавства України.

Ухвалою суду від 21.02.2020 в зазначені адміністративній справі відкрито загальне позовне провадження.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві, представник відповідача вказував на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДПС у Київській області під час проведення перевірки, складанні Акта перевірки, прийняття оспорюваних рішень, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі п.77.1 ст. 77 ПК України, п.2 ч.1 ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464), у відповідності до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області, контролюючий орган, Відповідач) від 05.07.2019 року № 1161, направлень на проведення перевірки від 16.07.2019 року №№ 1925, 1926 та плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , платник, Позивач) за період з 01.01.2016 року по З 1.12.2018 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт від 05.08.2019 року №722/10- 36-13-03/ (далі - Акт перевірки), в розділі 111 якого «Висновок» (стор. 36- 37) зафіксовані наступні порушення (з точки зору ГУ ДФС у Київській області) платником чинного законодавства України:

1) п. 177.10 ст. 177 ПК України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за № 1686/24218 (із змінами та доповненнями, далі - Порядок № 481) в частині невірного відображення доходу, що надійшов на розрахунковий рахунок платника, невідображення суми повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи, послуги), невірного відображення суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу;

2) п. 167.1 ст. 167, п. 177.2, п. 177.4ст. 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за 01.01.2016 - 30.12.201 8 p.p. в розмірі 967 146, 78 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 174 086, 42 грн.;

3) п.2 ч.І ст. 7, ст. 8, 4.2 ст. 9 Закону № 2464 в частині заниження доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) з урахуванням максимальної величини бази нарахування ЄСВ на загальну суму 967 146, 78 грн., що призвело до заниження ЄСВ, який підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 212 772, 28грн.;

4) п.181.1 ст. 181, п.183.1 ст. 183, п. 187.1 ст. 187ПК України в частині нереєстрації платником податку на додану вартість (ПДВ) та невідображення операцій, що оподатковуються за основною ставкою, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ. що підлягає перерахуванню до бюджету, в сумі 243 644, 55 грн.;

5) п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ІІК України в частині заниження суми чистого доходу за 2016-2018 p.p. в розмірі 967 146, 78 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 14 507, 20 грн.

Акт перевірки отриманий ФОП ОСОБА_1 20.08.2018 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з штриховим ідентифікатором № 845.

ФОП ОСОБА_1 категорично не погоджується із законністю та обгрунтованістю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вважає їх протиправними та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, фактичних матеріалах справи, прийнятими контролюючим органом на підставі довільного трактування положень податкового законодавства України, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку відносинам, що виникли між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Стосовно порушення податкового законодавства, нібито вчиненого ФОП ОСОБА_1 у формі неналежного ведення ним Книги обліку доходів і витрат фізичної особи- підприємця на загальній системі оподаткування (Податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2019 p.), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Відтак, Книга обліку доходів і витрат є своєрідною формою ведення бухгалтерського обліку для фізичних осіб-підприємців та забезпечує формування показників бухгалтерської та податкової звітності у згаданих вище платників.

Як слідує із тексту Акту перевірки, контролюючим органом не встановлено жодного суттєвого порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність, яке могло би вплинути на визначення зобов`язання з того чи іншого податку (збору).

Відповідний обов`язок передбачено вимогами Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року № 395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за № 607/23139 (із змінами та доповненнями, далі - Порядок № 395).Так, згідно із п.п.2.3.2.4 п.п.2.3.2 п.2.3 розділу II Порядку № 395 у випадках відсутності ведення обліку даний факт фіксується в описовій частині акту.

Фіксації факту відсутності ведення обліку ФОП ОСОБА_1 описова частина Акту перевірки не містить.

Більш того, згідно з п.1.13 Акту перевірки (стор.6-7) контролюючим органом в ході перевірки було ретельно та суцільним порядком досліджено всі первинні та фінансово- бухгалтерські документи платника та не висловлено жодних зауважень до порядку їх складення та ведення.

Суд звертає увагу, що згідно із положеннями п.п.2.3.2.2 п.п.2.3.2 п.2.3 розділу II Порядку № 395 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Разом з тим, в абз.2 стор. 12 Акту перевірки контролюючим органом лише констатовано, що ФОП ОСОБА_1 нібито допущено неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат в частині невірного відображення в періоді, охопленому перевіркою, доходу, що надійшов на розрахунковий рахунок платника (гр.2), невідображення суми повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи, послуги) (гр.3), невірного відображення суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (гр.8).

В порушення цитованих вище вимог Порядку № 395 Відповідач не конкретизував змісту виявлених порушень, не вказав із посиланням на конкретні факти і господарські операції, в чому полягає неналежне, на його думку, ведення записів у Книзі, не надав жодного обґрунтованого пояснення (із посиланням на норми законодавства України), як такі записи мали би вестись платником.

Подібне формулювання висновків перевірки є занадто нечітким і розмитим, залишає простір для безлічі довільних трактувань того, що саме має на увазі контролюючий орган під цим формулюванням, і в цілому грубо порушує принципи законності та законодавчої визначеності у діяльності органу державної влади, яким є ГУ ДПС у Київській області.

Відтак, зазначене контролюючим органом в н.п.2.1.1 п.2.1 Акту перевірки

«порушення» порядку ведення Книги обліку доходів і витрат не має місця насправді та спростовується фактичними обставинами справи, що свідчить про неправомірність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 19.09.2019 р. № , яке прийнято на підставі таких висновків Акту перевірки.

Стосовно порушення податкового законодавства, нібито вчиненого ФОП ОСОБА_1 при нарахуванні і сплаті ПДФО (Податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 р. №), суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Позивач є належним чином зареєстрованим та перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець (реєстраційний запис від 10.01.2013 року № 2 026980) на загальній системі оподаткування. Видами економічної діяльності платника за КВЕД є:

- 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний);

- 47.1 1 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

- 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;

- 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна;

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Зазначена інформація повністю відтворена в Акті перевірки (п.1.3, п.1.7 Акту

перевірки).

Крім того, у п.п. 1.6.1 п.1.6, п.1.8 розділу 1 Акту перевірки вказано, що ФОП ОСОБА_1 належать на праві приватної власності ряд об`єктів нерухомого майна (земельні ділянки, нежитлові будівлі, торгівельні павільйони тощо) та наведений детальний перелік цього майна (із зазначенням його реєстраційних і установчих даних, а також документів на підтвердження права власності платника на це майно). Це майно використовується платником у безпосередній господарській діяльності у спосіб здачі його в оренду в періоді, охопленому перевіркою, іншим суб`єктам господарювання - ТОВ «Мегаполіс-Україна», ТОВ «Тедіс Україна», ГТОВ «Росич», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 (п.1.8 Акту перевірки). Таке передання майна Позивачем в оренду цілком відповідає вимогам чинного законодавства України, видам діяльності платника, підтверджується складеною належним чином первинною фінансово-бухгалтерською документацією та задекларованими підприємцем доходами.

За даними контролюючого органу (п.1.9 Акту перевірки) основним видом діяльності і джерелом підприємницького доходу Позивача є саме здавання в оренду власного нерухомого майна. Позивач веде фінансово - бухгалтерську та податкову звітність відповідно до вимог чинного законодавства, сплачує податки та інші загальнообов`язкові збори в порядку та розмірах, встановлених чинним законодавством та виходячи із фактичних обсягів оподатковуваних операцій (об`єкту оподаткування).

Позивач якісно та суцільним порядком веде звітність, передбачену законодавством про бухгалтерський облік, та формує на її основі податкову звітність, яка відповідає вимогам Г1К України та у встановлені терміни подається до контролюючих органів, що підтверджується контролюючим органом в п.2.1 Акту перевірки. Задекларовані та визначені до сплати податки в повному обсязі та своєчасно вносяться платником до бюджету. Жодних документально підтверджених доказів Відповідач в Акті перевірки не наводить.

Крім того, як вказує сам контролюючий орган в п. 1.16 Акту перевірки: «Перевіркою не виявлено взаємовідносин із суб`єктами господарювання, які припинили діяльність на підставі рішення суду, або договори, первинні чи інші документи яких визнано судом недійсними (які мають ознаки фіктивності) тощо».

На підставі даних отриманих і виданих видаткових/податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, первинних документів за період 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, банківських виписок за цей же період, відомостей податкової звітності про майновий стан і доходи контролюючим органом (п.п.2.1.2.1 п.п.2.1.2 п.2.1 Акту перевірки, стор. 12-14) контролюючим органом підтверджено правомірність формування показників валового доходу за вказаний період в сумі 2 701 149, 35 грн.

При цьому, очевидним є факт, що показники валового доходу платник сформував саме на підставі даних бухгалтерського обліку і ці доходи отримані виключно і безпосередньо від заняття основним видом господарської діяльності - здаванням в оренду іншим суб`єктам господарювання власного нерухомого майна. Логічно стверджувати, що нерухоме майно, дохід від здачі в оренду якого Відповідач визнає за ФОП ОСОБА_4 в Акті перевірки у повному обсязі, потребує з боку власника постійного догляду та витрат на його утримання (витрати на комунальні послуги, витрати на поточні ремонти та облаштування тощо).

Всупереч фактичним обставинам справи, а також даним з оригіналів первинних документів, наданих ревізорам та дослідженим ними в ході проведення перевірки, щодо валових витрат платника Відповідач вказує, що Позивач декларує їх на рівні валового доходу (відсоткова частка валових витрат відносно валового доходу становить у 2016 році - 89,5 %, у 2017 році - 90, 72 %, у 2018 році - 93, 08 %), що, на думку контролюючого органу, не відповідає фактичному виду діяльності (абз.5 стор. 14 Акту перевірки).

На думку суду, в п.2.1 Акту перевірки містяться доказово не підтверджені та законодавчо необгрунтовані припущення та міркування ревізорів ГУ ДФС у Київській області з приводу ймовірного порушення Позивачем вимог ст. 177 ПК України без надання жодних достатніх, достовірних, допустимих і належних доказів цьому.

Так, Відповідачем в п.п.2.1.2.2 гі.п.2.1.2 п.2.1 Акту перевірки (стор.14-19) було зроблене безпідставне припущення про порушення платником вимог ст. 177 11К України в частині завищення валових витрат від підприємницької діяльності на суму 967 146, 78 грн. як вартість оплачених комунальних послуг (електроенергія, газопостачання, водопостачання) на суму 851 473, 61 грн., придбаних будівельних матеріалів, обладнання для технічного оздоблення будівель на суму 97 467, 53 грн.. придбаних запчастин на утримання автотранспортних засобів на суму 14 735, 23 грн. та сплаченого земельного податку за 2017 року на суму 2 000. 00 грн.

Контролюючим органом стверджується, що ці витрати прямо не пов`язані з виробництвом Позивачем товарів, виконанням ним робіт і наданням послуг, або використання цих товарно-матеріальних цінностей не підтверджено первинними документами, або це витрати на утримання основних засобів подвійного призначення.

Таким чином, зазначені порушення обгрунтовуються Відповідачем не фактично і документально (тобто із вказівкою на надані Позивачем до перевірки первинні документи та його пояснення причинно-наслідкового зв`язку понесених витрат із безпосередньою підприємницькою діяльністю), а на підставі припущення Відповідача про непов`язаність цих витрат з наступним отриманням доходу.

Зазначений спосіб обгрунтування порушення податкового законодавства суперечить

приписам ІІК України та Порядку № 395.

Так, згідно із п.п.1.5-1.7 розділу І Порядку № 395 Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Щодо включення Позивачем до складу валових витрат на оплату комунальних послуг в сумі 851 473, 61 грн. то слід зазначити, що відповідно до п.п. 177.1-177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до положень п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

-обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

-витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Враховуючи викладене, Позивачем до перевірки були надані відповідні первинні документи, які підтверджують оплату ним витрат на утримання належних йому об`єктів нерухомого майна (а саме - витрат на оплату комунальних послуг). Ці витрати понесені Позивачем фактично та безпосередньо пов`язані з отриманням ним доходу, тому в силу положень ст. 177 ПК України Позивач мав повне право на їх віднесення до складу валових.

Таким чином, витрати на оплату комунальних послуг стосуються нежитлових приміщень, що належать на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 та прямо спрямовані на забезпечення їх експлуатації, які використовуються в межах господарської діяльності платника податків при наданні в оренду приміщень, що є одним із основних видів господарської діяльності позивача, тому вказані витрати є такими, що безпосередньо пов`язані з наданням Позивачем в оренду приміщень.

Заперечення контролюючим органом такого права на підставі нібито наявності у орендарів Позивача дебіторської заборгованості перед ним не обгрунтоване нічим, окрім подібного способу трактування Відповідачем положень ПК України.

Крім того, наявність такої заборгованості абсолютно не може свідчити про те, що Позивачем витрати перед постачальниками комунальних послуг в сумі 851 473, 61 грн. понесені не були, що такі витрати документально не підтверджені або що ці витрати не пов`язані із безпосередньою господарською діяльністю платника.

Понесення витрат ФОП ОСОБА_1 перед постачальниками комунальних послуг підтверджено документально, докази чого надавались контролюючому органу.

Окремо слід звернути увагу на тому, що Відповідачем, не посилаючись на документи, які були надані платником, в акті було зазначено витрати Позивача на оплату комунальних послуг за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. в сумі 1333492,44 грн. коли фактично понесенні витрати ФОП ОСОБА_1 за вказаний період - становлять 1231089,79 грн., що підтверджуються документально (всі первинні бухгалтерські документи були надані під час перевірки), тобто Відповідачем необгрунтовано завищено витрати платника податків по оплаті комунальних послуг на суму 102402,65 грн., які платник податків взагалі не поніс.

Таким чином, висновки контролюючого органу відображені частині Акту перевірки (стор.16-17) є повністю незаконними та жодним чином необгрунтованими.

Щодо включення Позивачем до складу валових витрат на оплату будівельних робіт і матеріалів в сумі 98 937, 93 грн. слід зазначити, що вся перерахована в таблиці на стор.17 Акту перевірки номенклатура будівельних товарів, робіт і послуг з ремонту, облаштування, благоустрою та інших поліпшень належного Позивачу комплексу нежитлових приміщень всупереч твердженням Позивача безпосередньо пов`язана із реальною підприємницькою діяльністю платника та з отриманням ним доходу від технічного облаштування і покращення площ будівель, які можна передати в оплачувану оренду заінтересованим особам.

Такі витрати логічно, змістовно, діалектично та структурно пов`язані із типом господарювання платника та відповідають визначенню інших витрат, що міститься в п. 177.4 ст. 177 ПК України. Крім того, витрати підтверджуються відповідними первинними документами, а саме: Платіжним дорученнями за №388 від 05.08.2016 р.; № 416 від 19.09.2016 p.; №877 від 12.06.2018 p.; № 847 від 16.05.2018 p.; № 814 від 13.04.2018 p.; № 780 від 19.03.2018 p.; № 780 від 19.03.2018 p.; № 778 від 14.03.2018 p.; №779 від 14.03.2018 p.; № 720 від 03.01.2018 p.; №721 від 03.01.2018 p.

Окремо слід звернути увагу на тому, що Відповідачем, необгрунтовано було віднесено до складу валових витрат придбання Позивачем ТМЦ (таблиця на стор. 17 Акту перевірки), які Позивач податків взагалі не включав до складу витрат, а саме: що висновки Акту в даній частині не відповідають дійсності, так Відповідачем на стор. 17 акту наведено таблицю де зокрема зазначено дані, які не відповідають дійсності.

Суд наголошує на тому, що суми на придбання ТМЦ на суму 69144,69 грн., взагалі не включались ФОП ОСОБА_1 до валових витрат, пов`язаних з одержанням доходу, що підтверджується даними Книги обліку доходів і витрат.

В свою чергу, висновки контролюючого органу про завищення платником валових витрат внаслідок придбання ним певної номенклатури товарів, робіт і послуг, що використовувались у його безпосередній господарській діяльності в періоді, охопленому перевіркою, є доказово і документально не підтвердженими та такими, що суперечать положенням Порядку № 395.

Щодо включення Позивачем до складу валових витрат на утримання і ремонт автотранспортного засобу в сумі 14 735,23 грн. слід зазначити, що у власності Позивача перебуває автомобіль MITSUBISHI PAJERO (п. 1.6.2 Акту перевірки).

Для підтримання вказаного транспортного засобу, який використовується платником у господарській діяльності, у нормативному технічному стані, його технічного переоснащення та модернізації відповідно до вимог Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України № 102 від 30.03.1998 року, позивачем протягом 2016-2018 року було проведено придбання значного обсягу та номенклатури запасних частин, елементів та механізмів, а також ремонтних робіт і робіт з обслуговування у АФ «Сфера-Авто» та ФОП ОСОБА_5 (стор. 18 Акту перевірки).

Відтак, Позивач має повний пакет оформлених відповідно до бухгалтерського законодавства первинних документів, що засвідчують факти придбання визначеної в Акті перевірки номенклатури запчастин та робіт. Суд наголошує на тому, що ці товарно- матеріальні цінності та роботи були придбані виключно для проведення підтримання в належному стані та удосконалення належного йому на праві приватної власності автотранспортного засобу.

Доказів зворотного Акт перевірки не містить. Відповідачем використання цих товарів і робіт з іншою, ніж вказана ФОП ОСОБА_1 , метою не встановлено та не доведено.

Відтак, зазначене Відповідачем в п.п.2.1.3 п.2.1 Акту перевірки «порушення» в частині заниження суми ПДФО 174 086, 42 грн., що підлягає перерахуванню до бюджету, спростовується фактичними обставинами справи та положеннями ПК України, що свідчить про необгрунтованість та незаконність прийнятого на підставі Акту Податкового повідомлення- рішення від 19.09.2019 р. №, а тому дане податкове повідомлення- рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Стосовно порушення законодавства, нібито вчиненого ФОП ОСОБА_1 при нарахуванні і сплаті ПДВ за 2016-2018 p.p. (Податкове повідомлення - рішення від 19.09.2019 р. № ) слід звернути увагу на наступне.

Згідно з п.п.2.6.1 п.2.6 розділу II Акта перевірки (стор. 30) контролюючий орган пов`язує порушення платником п. 187.1 ст. 187 ГІК України у вигляді заниження ПДВ в сумі 243 644, 55 грн. із досягненням ним у жовтні 2017 року обсягів оподатковуваних операцій у 1 000 000, 00 грн. (а саме, 1 029 814, 09 грн.). Відтак, на думку Відповідача, ФОП ОСОБА_1 у відповідності до п. 181.1 ст. 181 ПК України мав би подати до контролюючого органу заяву про реєстрацію платником ПДВ, пройти відповідну реєстрацію та в подальшому подавати відповідні податкові декларації та перераховувати визначені у встановленому порядку суми ПДВ до бюджету.

З даного приводу суд наголошує на наступному.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно із п. 185.1 ст. 185 11К України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника

податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання

товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до окремих положень п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно із п. 198.2 ст. 198 11К України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд звертає увагу, що жоден нормативно-правовий документ не містить визначення «останні 12 календарних місяців». При цьому, дане поняття не тотожне поняттю «останній календарний рік».

Таким чином, Акт перевірки не містить жодного документально і законодавчо підтвердженого пояснення, чому контролюючим органом взято за основу розрахування періоду «останніх 12 календарних місяців» період з листопада 2016 року по жовтень 201 7 року, а не будь-який інший період часу. Крім того, Відповідач не обґрунтовано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт перевищення платником обсягу постачання товарів/послуг в розмірі 1 000 000, 00 грн., як це визначено ст. 181 ПК України.

Позивачем згідно із даними бухгалтерського і податкового обліку зазначений обсяг постачання у жовтні 2017 року досягнуто або перевищено не було. Крім того, всупереч твердженням контролюючого органу, протягом 2017-2018 p.p. у зв`язку із оформленими належним чином первинними документами та записами у бухгалтерському обліку Позивачем проведені повернення коштів за попередньо реалізовані товари і послуги на загальну суму 33200,00 грн., що підтверджується листом №23/09 від 07.09.2017 p.; листом № 51/11 від 15.11.2016 p.; квитанціями до прибуткових ордерів за №14939 від 12.09.2017, №14938 від 11.09.2017 p., №14940 від 13.09.201 7 p., № 12123 від 18.11.2016 р.

Таким чином, Позивачем не досягнуто у жовтні 2017 року обсягів оподатковуваних операцій понад 1 000 000, 00 грн. Відтак, правові підстави для реєстрації Позивача, як платника ПДВ у жовтні 2017 року відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виявлені контролюючим органом «порушення» ФОП ОСОБА_1 вимог ст.ст. 181, 187, 198 ПК України є такими, що не мали місця насправді, спростовуються матеріалами справи і даними бухгалтерського і податкового обліку платника.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 р. № прийняте на підставі Акту - є необгрунтованим та незаконним і підлягає скасуванню.

Стосовно порушення податкового законодавства, нібито вчиненого ФОП ОСОБА_1 при нарахуванні і сплаті військового збору у 2016-2018р.р. (Податкове повідомлення- рішення від 19.09.2019 р. № ), суд зазначає таке.

Відповідно до положень п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Виходячи із вказаних положень ПК України ФОП ОСОБА_1 дійсно є платником військового збору.

Як слідує із п.2.7.5 Акта перевірки (стор. 34), контролюючим органом було встановлено порушення позивачем вимог п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України з огляду на нібито заниження ним суми оподатковуваного доходу у 2016-201 8р.р. на 967 146, 78 грн.

Оскільки вказане «порушення», якому суд надав оцінку у цьому рішенні і пов`язане з необгрунтованим твердженням контролюючого органу про непов`язаність понесених платником витрат з результатами його господарської діяльності, не знаходить свого підтвердження ані документально, ані фактично, то сума військового збору 14 507, 20 грн., донарахована Відповідачем, є незаконною.

Відтак, суд вважає, що висновок контролюючого органу в цій частині грунтується на завідомо хибних та непідтверджених тезах і аргументах.

Таким чином прийняття податкового новідомлення-рішення від 19.09.2019 р. № є протиправним, таким, що порушує законні інтереси платника, відповідно є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядуванні, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, за приписами п.21.1.ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень,, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 6 903,24 грн, таким чином, вказані витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області ().

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області ().

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області ().

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 року № Головного управління ДФС у Київській області ().

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 6 903 (шість тисяч дев`ятсот три) грн 24 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 жовтня 2020 р.