Справа № 463/6560/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/6560/20 пров. № А/857/11043/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 липня 2020 року, ухвалене суддею Мармаш В.Я. у м. Львові о 13:06, у справі №463/6560/20 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2020 року позивач Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із позовом до відповідача громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у якому просив продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, а саме до 23 год. 55 хв. 01 лютого 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2020 року задоволено позов Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення іноземця - громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за межі території України та його видворення за межі території України.

17 лютого 2020 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України з місцем розташування с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області.

Вказуючи, на наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію у визначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, у зв`язку із закінченням передбаченого п. 11 ст. 289 КАС України строку затримання відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про продовження строку затримання відповідача.

При цьому вказує, що 07 лютого 2020 року, перебуваючи у пункті тимчасового тримання Львівського прикордонного загону, відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

05.06.2020 на адресу Львівського прикордонного загону надійшла відповідь від УМДС України у Волинській області, якою повідомлено про те, що відповідач перебуває у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначає, що вимогами частини 6 розділу І Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту унормовано, що під час перебування шукачів захисту в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посадовими особами органів (підрозділів) охорони державного кордону (морської охорони) не приймаються рішення про здійснення передавання (реадмісії) шукача захисту відповідно до міжнародних Угод про реадмісію (приймання-передавання); не приймаються рішення про примусове повернення шукача захисту; не подаються позови про примусове видворення шукача захисту до адміністративних судів; не надається будь-яка інформація про шукачів захисту дипломатичним представництвам чи консульським установам держав, громадянами яких вони є.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2020 року адміністративний позов задоволено. З метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на протиправність його подальшого утримання, оскільки максимальний строк, встановлений законодавством для затримання іноземця, сплив, перешкоди в ідентифікації його особи ним не чинились та на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом першої інстанції відповідач вже не перебував у процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також вказує на відсутність в матеріалах справи доказів вжиття позивачем відповідних заходів щодо ідентифікації відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідач вчинив незаконне перетинання державного кордону з Румунії в Україну 31 січня 2020 року в пункті пропуску «Дякове» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Мукачівського прикордонного загону з уникненням прикордонного контролю, о 23 год. 55 хв. 01.02.2020 його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Жовківським районним судом Львівської області 05.02.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.204-1 КУпАП.

05.02.2020 Личаківським районним судом м. Львова відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

07.07.2020, перебуваючи у пункті тимчасового тримання Львівського прикордонного загону, відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

17.02.2020 відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, село Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

05.06.2020 на адресу Львівського прикордонного загону надійшла відповідь від УДМС України у Волинській області, зі змісту якої слідує, що відносно відповідача ще не прийнято остаточне рішення за заявою, тобто громадянин Ісламської Республіки Афганістан станом на 05.06.2020 перебував у процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У зв`язку з наведеним обставинами та враховуючи, що термін тримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується 01.08.2020, покликаючись на наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк затримання відповідача, який поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, на строк шість місяців - до 01.02.2021.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення вважав доцільним продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною четвертою статті 30 вказаного Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частин одинадцятої-тринадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою спільним Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Згідно пункту 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Згідно доводів позивача станом на момент подання заявленого позову та розгляду даної справи остаточного рішення за результатами розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, уповноваженим органом міграційної служби не прийнято.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач, покликаючись на рішенням ДМС від 15.07.2020 №299-20 про відмову у задоволенні заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує особливого захисту, вказує, що на час звернення до суду про продовження строку затримання та розгляду справи судом першої інстанції відповідач вже не перебував у процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Інструкцією про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2016 року № 772 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2016 року за № 1212/29342) прямо передбачено, що відповідно до статті 29, частини восьмої статті 30 та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на час перебування шукачів захисту в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посадовими особами органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони) не приймаються рішення про здійснення передавання (реадмісії) шукача захисту відповідно до міжнародних угод України про реадмісію (приймання-передавання); не приймаються рішення про примусове повернення шукача захисту; не подаються позови про примусове видворення шукача захисту до адміністративних судів; не надається будь-яка інформація про шукачів захисту дипломатичним представництвам чи консульським установам держав, громадянами яких вони є (п. 6).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано доказів часу фактичного відправлення заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Головного управління ДМС України у Львівській області.

Згідно п. 4 р. ІІ Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2016 року № 772 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2016 року за № 1212/29342), на яку посилається сам позивач, під час звернення за захистом затриманими особами, які тримаються у місцях тимчасового тримання затриманих осіб Держприкордонслужби:

1) посадові особи зміни охорони затриманих осіб діють відповідно до положень пункту 8 розділу IV Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 березня 2015 року № 352, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 462/26907;

2) начальник підрозділу охорони державного кордону (начальник підрозділу тримання) невідкладно:

- надсилає з використанням доступних засобів зв`язку (факсимільний зв`язок, електронна пошта тощо) до найближчого територіального органу ДМС повідомлення про звернення за захистом, до якого долучаються письмова заява про захист та дві фотокартки шукача захисту, що можуть виконуватися способом принтерного друку;

- передає до підрозділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу органу охорони державного кордону відповідні рапорт та письмову заяву про захист;

3) посадові особи підрозділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження:

- забезпечують подання до адміністративного суду за місцезнаходженням органу охорони державного кордону у визначений законодавством України строк позов про затримання іноземця та особи без громадянства до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до частини другої статті 289 статті Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС);

- у разі прийняття судом рішення про затримання особи до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до пункту 12 частини другої статті 245 КАС - не пізніше наступного дня після прийняття рішення організовує доставляння шукача захисту до відповідного пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС, а письмову заяву про захист надсилає до відповідного територіального органу ДМС за місцезнаходженням такого пункту.

Про кожен факт надходження інформації щодо звернення за захистом до посадових осіб органів охорони державного кордону (Морської охорони) центри управління службою невідкладно, але не пізніше ніж через 30 хвилин з моменту її отримання, інформують (із зазначенням дати, часу та обставин звернення):

- начальника органу охорони державного кордону (Морської охорони) або його першого заступника;

- найближчий територіальний орган ДМС за допомогою доступних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо);

- найближчий орган опіки і піклування (у разі виявлення шукача захисту - дитини, розлученої із сім`єю);

- підрозділ (посадову особу) по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу органу охорони державного кордону (Морської охорони).

Відповідно до п. 1 р. ІІІ вказаної Інструкції уповноважені особи територіальних органів ДМС після отримання повідомлень органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони) про звернення за захистом та доставляння шукачів захисту: обліковують повідомлення у встановленому законодавством України порядку; приймають доставлених органами (підрозділами) охорони державного кордону (Морської охорони) шукачів захисту, про що складаються акти приймання-передавання; діють відповідно до Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за № 1146/19884 (далі - Правила); надають не пізніше трьох годин з моменту приймання-передавання шукачів захисту представникам органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони) копії довідок про звернення за захистом в Україні, оформлених відповідно до пункту 3.2 розділу ІІІ Правил, для обліку, а також фіксації факту перетинання шукачами захисту державного кордону України на в`їзд в Україну.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

У відповідності до ч. 5 статті 10 вказаного Закону встановлено, що за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Доказів щодо вчинення позивачем невідкладних дій, визначених п. 4 р. ІІ Інструкції від 10.08.2016 року № 772, у зв`язку із зверненням відповідача до представника Держприкордонслужби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, останнім не надано.

Так само не надано жодних доказів щодо вчинення дій з дотриманням встановлених строків з боку органів ДМС, визначених, зокрема, ст.ст. 8, 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», п. 1 р. ІІІ Інструкції від 10.08.2016 року № 772.

Таким чином, відсутність вказаних доказів та тривалий розгляд заяви відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не дає позивачу підстав для звернення із заявленим позовом про продовження строку утримання та його безумовного задоволення за відсутності доказів вжиття належних дій, спрямованих на ідентифікацію особи після прийняття рішення ДМС про відмову у визнанні відповідача біженцем або особою, яка потребує особливого захисту.

Слід зазначити, що положення ст. 289 КАС України чітко визначають, як види заходів, що можуть бути застосовані судом до іноземця або особи без громадянства, що вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, так і мету застосування таких заходів, а також чітко визначають підстави для їх застосування.

Тобто, позивач звернувся до суду з даним позовом про застосування такого заходу, як продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Також, позивачем визначено в якості мети застосування такого заходу - забезпечення ідентифікації та видворення за межі території України.

Разом з цим, за наведених правил ст. 289 КАС України стосовно іноземця щодо якого поданий позов про його примусове видворення може бути застосований такий захід як затримання за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність визначених п.13 ст.289 КАС України умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства та забезпечити примусове видворення, які в розумінні п.11 ст.289 КАС України є підставою для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема частиною 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: «f») законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Аналізуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), оскільки очевидні ознаки неналежного вжиття дій або заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 289, 271, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) задовольнити, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 липня 2020 року у справі №463/6560/20 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 05.10.2020.