Справа № 640/14844/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року за заявою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про заміну сторони виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, в якій просить суд замінити стягувача у виконавчому написі №19001, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 12.09.2017 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №380/265/07-Пі від 23.03.2007, що виникла перед Акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" в розмірі 165 927,33 дол. США, на правонаступника Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК" (, МФО 300346, п/р № IBAN НОМЕР_1 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року заяву про заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №19001 повернуто без розгляду.

Акціонерне товариство "Альфа-Банк" в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, заява про заміну стягувача у виконавчому документі, а саме виконавчому написі №19001, який було посвідчено приватним нотаріусом підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 як боржник згідно виконавчого напису №19001, у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 12.09.2017 посвідчено виконавчий напис №19001 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь стягувача - Акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" заборгованості за кредитним договором №380/265/07-Пі від 23.03.2007 на загальну суму 165 927,33 дол. США.

Заявник зазначає, що 10.09.2019 Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" та єдиним акціонером Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" затверджено рішення про реорганізацію Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Альфа-Банк". Внаслідок приєднання Акціонерне товариство "Альфа-Банк" стало правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК".

Заявником надано копію Статуту Акціонерного товариства "Альфа-Банк", затвердженого рішенням Спільних загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" та Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" від 21.11.2019 протокол №1/2019, погодженого Національним банком України від 26.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою Сергієм Сергійовичем 21.11.2019 і зареєстрованого в реєстрі за №12352.

Згідно з пп. 2 п. 1.2 цього Статуту, Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (банк) є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" на підставі передавального акту (затвердженого рішенням єдиного акціонера (рішення №5/2019 від 15.10.2019) та рішення Загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (протокол №4/2019 від 15.10.2019).

На підставі викладеного, заявник, вважаючи себе правонаступником Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" звернувся до адміністративного суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому написі №19001, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 12.09.2017 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №380/265/07-Пі від 23.03.2007, що виникла перед Акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" в розмірі 165 927,33 дол. США, на правонаступника - Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК".

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Окружний адміністративний суд міста Києва не наділений компетенцією розглядати заяву про заміну стягувача на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки не здійснював розгляд справи як суд першої інстанції. Нормами КАС України не передбачено вирішення адміністративними судами питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса. З таких підстав суд прийшов до висновку про повернення заяви без розгляду як необгрунтованої, за ч. 2 ст. 167 КАС України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана стаття міститься в розділі IV

«Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, положення ст. 379 КАС України передбачають можливість заміни адміністративним судом сторони виконавчого провадження виключно в рамках інституту виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 3 цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема - виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. При цьому, колегія суддів наголошує, що як вбачається з системного аналізу вищевикладених норм права, виконавче провадження полягає у примусовому виконанні виконачого документа спеціальними суб`єктами - органом державної виконавчої служби або приватного виконавця. Тому в разі відсутності примусового виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні уповноваженим суб`єктом, за відсутності рішення адміністративного суду внаслідок якого видано виконавчий документ, питання заміни сторони у виконавчому документі (виконавчому написі нотаріуса) не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач за виконавчим документом не звертався за примусовим виконанням до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, виконавче провадження не відкривалось, виконавчий документ адміністративним судом не видавався.

Статтею 446 Цивільного процесуального кодексу України встановлено підсудність справ. Відповідно до цієї статті, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства передбачена не лише можливість заміни сторони виконавчого провадження при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів, зокрема виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене, питання заміни сторони стягувача у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та віднесене до юрисдикції цивільного судочинства.

Посилання заявника на висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові від 16.01.2019 у справі №826/7941/117 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки висновки стосуються норм процесуального законодавства не чинного на час виникнення спірних правовідносин у даній справі. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.07.2019 у справі №822/1659/18 не стосуються спору у даній справі, оскільки мають місце інші обставини справи, зокрема висновки щодо розгляду справи у порядку адміністративного судочинства мали місце за обставин наявності відкриття виконавчого провадження державним виконавцем.

Згідно ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заява є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення без розгляду заяви про заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса з підстав, що така заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже є необгрунтованою, - є вірними.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення без розгляду заяви.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без здоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов