Справа № 640/24283/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року м. Київ № 640/24283/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач ), в якому просить:

-стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 21 квітня 2018 року по 29 серпня 2018 року з урахуванням індексації в сумі 87 702,32 грн;

-стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 частину невиплаченої заробітної плати за період з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року з урахуванням індексації в сумі 6 043,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року у справі №826/1542/18 її поновлено на посаді керівника апарату Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Разом з тим, в повному обсязі заробітну плату за час вимушеного прогулу позивач не отримала, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У запереченнях на позовну заяву відповідач частково погоджується з позовними вимогами, а саме в частині виплати заробітної плати в сумі 73 082,24 грн. В частині нарахування індексації вважає позов не обґрунтованим. Також в якості доводів зазначає, що обчислення середньомісячної заробітної плати позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують незаконному накладенню стягнення та відстороненню є вересень-жовтень 2017 року, а тому середньомісячна заробітна плата позивача складає 830, 48 грн, а не 914,02 грн, як вважає позивач.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 призначена на посаду керівника апарату Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 03 лютого 2015 року.

Розпорядженням Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 листопада 2017 року № 610-к відносно позивача було порушено дисциплінарне провадження та відсторонено від виконання посадових обов`язків.

Розпорядженням Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 грудня 2017 року № 662-к позивача звільнено з займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку.

Не погодившись із звільненням, позивач звернулася з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва про поновлення на роботі.

20 квітня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням у справі № 826/1542/18 позов задоволено, а саме: визнано незаконним та скасоване розпорядження Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 грудня 2017 року № 662-к та зобов`язано Голову Печерської районної в місті Києві державної адміністрації поновити позивача на посаді керівника апарату Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з 30 грудня 2017 року; стягнуто з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь позивача заробітну плату за час вимушеною прогулу з 30 грудня 2017 року до дня фактичного поновлення її на посаді у розмірі 63 946,96 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишено без змін.

30 серпня 2019 року розпорядженням Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 191-к позивача поновлено на посаді.

Судом встановлено, що позивачу виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2017 року по 20 квітня 2017 року в сумі 63 946,96 грн (копія довідки від 17 вересня 2019 року наявна в матеріалах справи).

15 листопада 2018 року розпорядженням Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 227-к скасовано розпорядження Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 листопада 2017 року № 610-к про проведення службового розслідування відносно позивача та відсторонення її від посадових обов`язків.

Однак позивач вважає, що внаслідок незаконних розпоряджень щодо відсторонення від посади та звільнення їй не було виплачено заробітну плату у повному розмірі за наступні періоди:

з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року - заробітна плата позивачу виплачена, виходячи з середньоденної заробітної плати за період з 01 листопада 2017 року по 29 грудня 2017 року у розмірі 830, 48 грн, замість середньоденної заробітної плати, яка була на момент відсторонення її від посади (16 листопада 2017 року) - 914,02 грн;

з 21 квітня 2018 року по 29 серпня 2018 року - заробітна плата позивачу не виплачена, хоча рішенням суду зобов`язано виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року до дня фактичного поновлення її на посаді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів статті 124 Конституції України судам підвідомчі всі відносини, які виникають в Україні, а тому не може існувати будь-яких правовідносин, яким би суд не міг надати правову оцінку та ухвалити таке рішення, яким з повному обсязі поновлені та/або захищені права особи, яка звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно з положеннями статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника, згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці", визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено судом, позивач розпорядженням Голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 листопада 2017 року була відсторонена від виконання обов`язків.

Враховуючи викладене вище, останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата є вересень-жовтень 2017 року.

Як вбачається з довідки від 30 вересня 2019 року № 105/01-4384/1, наявної в матеріалах справи, за жовтень 2017 року позивач отримала 17 173,00 грн, а за вересень 2017 року - 10 247,66 грн. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача становить 914,02 грн.

Доводи відповідача стосовно того, що середньоденна заробітна плата позивача становить 830,48 грн є помилковими, оскільки відповідач врахує останні 2 календарні місяці роботи жовтень-листопад 2017 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що кількість робочих днів за період з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року становить 76 робочих днів.

76*914,02=69 465,52 грн.

69 465,52-63 946,96 = 5 518,56 грн.

Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050 та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Згідно статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у разі затримки працедавцем виплати нарахованих доходів (зарплати, разом із сумою індексації, інших доходів), які отримують фізичні особи у гривнях на території України і які не мають одноразового характеру, на один і більше календарних місяців, такий роботодавець повинен виплатити з одночасним нарахуванням компенсації (індексу інфляції) у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Тобто, з аналізу викладених вимог чинного законодавства вбачається, що на суму не отриманої заробітної плати повинна нараховуватись компенсація (індекс інфляції).

5518,56*(99,3*101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4*99,7*100,7*100,7)= 5518,56*109,51%= 6 043,37 грн.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 частини невиплаченої заробітної плати за період з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року, з урахуванням індексації, в сумі 6 043,37 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 21 квітня 2018 року по 29 серпня 2018 року з урахуванням індексації суд вважає, що така вимога також підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була виплачена заробітна плата за період з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року.

Однак, фактично остання була поновлена за посаді лише 30 серпня 2018 року.

Як встановлено судом, кількість робочих днів за період з 21 квітня 2018 року по 29 серпня 2018 року становить 87 днів.

(87*914,02=79 519,74 грн)

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на вищевказану суму (79 519,74 грн) повинна бути нарахована компенсація з дати, коли позивачу повинна була бути виплачена заробітна плата і до дати подання позову 06 грудня 2019 року в розмірі 87 702,32 грн.

79 519,74*(101,9*101,7*101,4*100,8*101,0*100,5*100,9*101,0*100,7*99,5*99,4*99,7*100,7*100,7) =79 519,74 *110,29%= 87 702,32 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату за період з 21 квітня 2018 року по 29 серпня 2018 року з урахуванням індексації в сумі 87 702,32 грн.

3. Стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 частину невиплаченої заробітної плати за період з 30 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року з урахуванням індексації в сумі 6 043,37 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко