Справа № 380/680/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/680/20 пров. № А/857/9377/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Обрізка І.М.

за участі секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року (суддя Костецький Н.В., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 15.05.2020 року),

в адміністративній справі №380/680/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Скіри Андрія Володимировича,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог просив: 1) визнати протиправною бездіяльність т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Скіри Андрія Володимировича щодо невиконання та порушення вимог ст.40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; 2) зобов`язати т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Скіру Андрія Володимировича розглянути по суті запит ОСОБА_1 від 25.12.2019 року та надати вичерпну обґрунтовану відповідь за власним підписом.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, а також заперечення на відповідь на відзив та заперечення на пояснення від 03.04.2020р., в яких просив відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив та пояснення на заперечення Головного управління Національної поліції у Львівській області, в яких він просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а поданий відповідачем відзив та пояснення на заперечення вважати не поданими та не брати до уваги.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року залучено до участі у справі як другого відповідача начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року замінено неналежного відповідача начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича на належного відповідача т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Скіру Андрія Володимировича.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 15.05.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що спір виник у зв`язку із порушенням відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме не надання письмової відповіді на його запит від 25.12.2019 року поданий до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. Спір жодним чином не стосується КПК України та таємниці досудового розслідування. У змісті його запиту мова йшла про надання відповіді про причини бездіяльності слідчих в цілому в кримінальних провадженнях. Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, оскільки спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 15.05.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи (їх представники) не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2019 року до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Оліярником Юрієм Івановичем подано інформаційний запит від 25.12.2019р. в порядку Закону України «Про інформацію» начальнику Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 (а.с. 2).

У поданому інформаційному запиті позивач ОСОБА_1 просив надати вичерпну, обґрунтовану інформацію про причину повної бездіяльності слідчих ввіреного підрозділу по кримінальних провадженнях за заявами ОСОБА_1 про вчинення злочину. Окрім того, зокрема, вказував: «Звертаюсь до вас (начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2 ) тому, що начальник слідчого відділу на мої запити не реагує. Заставте своїх підлеглих слідчих слідчого відділу працювати згідно КПК України.».

Із змісту відповіді Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за №О-39/Зі/38/02-20 від 02.01.2020 року видно, що за результатами розгляду вказаного інформаційного запиту, позивачу ОСОБА_1 роз`яснено, що запитувана інформація повинна надаватись в порядку встановленому КПК України або ж Закону України «Про звернення громадян». Вказано, що заявник має право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку визначеному КПК України (а.с. 25).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України Про доступ до публічної інформації від 02.10.1992 №2657-XII (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З наведеного слідує, що визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Статтею 5 Закону України Про доступ до публічної інформації, зокрема, передбачено забезпечення доступу до інформації, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядниками інформації для цілей цього Закону, зокрема, визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

В силу ч.1 ст.14 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 5 статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про доступ до публічної інформації, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Також, статтею 2 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Поряд з цим, слід зазначити, що Закон України Про звернення громадян від 02.10.1996р. №393/96-ВР (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст.3 Закону України Про звернення громадян, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.15 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відтак, аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що одержавши запит на інформацію, поданий згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації", який за своїм змістом є зверненням у розумінні Законом України "Про звернення громадян", розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації"), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України "Про звернення громадян". При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №813/3059/16.

Матеріалами справи підтверджується, що на запит позивача ОСОБА_1 від 25.12.2019 року було надано відповідь, що підтверджується копіями листа Про розгляд запиту від 02.01.2020 року №О-39/Зі/38/02-20 за підписом т.в.о. начальника слідчого відділу ОСОБА_3 та витягу з журналу вихідної кореспонденції (а.с. 25-28).

Із змісту цієї відповіді від 02.01.2020 року видно, що за результатами розгляду вказаного інформаційного запиту, позивачу ОСОБА_1 роз`яснено, що запитувана інформація повинна надаватись в порядку встановленому КПК України або ж Закону України «Про звернення громадян». Вказано, що заявник має право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку визначеному КПК України.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що позивач з інформаційним запитом звертався до начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка О.Я..

Однак, на момент звернення позивача із запитом про надання інформації обов`язки начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області виконував ОСОБА_4 , що підтверджується наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 01.11.2019р. №735о/с (а.с. 39).

Оскільки позивач звертався саме до начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з інформаційним запитом щодо причин повної бездіяльності слідчих ввіреного підрозділу по кримінальних провадженнях за його заявами про вчинення злочину, подана представником відповідача відповідь на запит ОСОБА_1 від 25.12.2019 за підписом т.в.о. начальника слідчого відділу Василя Дідуха від 02.01.2020р. №О-39/Зі/38/02-20 Про розгляд запиту не є належним доказом надання відповіді уповноваженою особою, до якої звертався позивач.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що Закон України "Про інформацію" не регулює порядку надання інформації, порядок надання інформації врегульований Законом України "Про доступ до публічної інформації", у випадку, якщо запитувана інформація відповідає ознакам публічної інформації. Порядок надання відповіді на звернення регулює Закон України "Про звернення громадян".

Зміст заявленого інформаційного запиту позивача від 25.12.2019р. вказує на те, що такий є фактично скаргою позивача на бездіяльність слідчих Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у кримінальних провадженнях за його заявами та за запитуваною інформацією не відповідає ознакам визначеним Законом України "Про інформацію", відповідь на який не може бути надана ані в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" ані в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи статус заявника як учасника кримінальних проваджень та зміст його звернення, таке повинно розглядатися в порядку КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що запит на публічну інформацію та інше звернення за інформацією є різними категоріями за правовими підставами, предметом, вимогами щодо форми і змісту. Так, згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» його предметом є доступ до публічної інформації, якою володіє або повинен володіти її розпорядник, а метою запиту на публічну інформацію є одержання попередньо створеної чи одержаної інформації.

Із змісту інформаційного запиту позивача від 25.12.2019 року видно, що метою такого запиту було отримання інформації щодо бездіяльності слідчих у кримінальних провадженнях. Такий запит являвся фактично скаргою на бездіяльність конкретних слідчих (із вказаними прізвищами).

Таким чином, запитувана позивачем інформація (фактично скарга на бездіяльність) не була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, що уже існував як такий, що створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Тому ця запитувана інформація не належить до публічної інформації, а отже, не являється предметом регулювання Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у діях відповідачів ГУ НП у Львівській області та т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Скіри А.В. відсутні ознаки порушення права позивача на одержання публічної інформації, а тому безпідставними є позовні вимоги про зобов`язання відповідачів надати позивачу публічну інформацію згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обов`язковою умовою надання захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у розглядуваних обставинах справи відсутня протиправна бездіяльність відповідачів як суб`єктів владних повноважень по відношенню до позивача у правовідносинах щодо доступу до публічної інформації.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 15.05.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.2 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року в адміністративній справі №380/680/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, т.в.о. начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Скіри Андрія Володимировича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Р. Й. Коваль
І. М. Обрізко
Повний текст постанови складено 02.10.2020 року