Справа № 1.380.2019.005886
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005886 пров. № А/857/9376/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Обрізка І.М.

за участі секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року (суддя Братичак У.В., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №1.380.2019.005886 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: 1) визнати неправомірним та скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №24 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №2117/03.25 від 09.08.2019 року про відмову позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника; 2) зобов`язати Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №24 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника після смерті ОСОБА_2 з часу звернення за її призначенням.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції від 24.12.2019 року не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним, необгрунтованим та прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, без врахування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Також звертає увагу апелянт на те, що позивач більше двадцяти років прожила разом із ОСОБА_2 в фактичному шлюбі до дня його смерті, та була на його утриманні, тому відмова у призначенні пенсії в випадку втрати годувальника позбавляє її засобів до існування. Також зазначає апелянт, що рішенням суду першої інстанції загальної юрисдикції встановлено факт перебування позивачки на утриманні померлого годувальника та її статус як члена сім`ї померлого. Тому, на думку апелянта, навіть якщо дотримуватися вимоги закону щодо державної реєстрації шлюбу, яка надає їй право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника як дружині померлого, то за інших обставин позивач набула право на пенсію у випадку втрати годувальника як непрацездатний член сім`ї, що перебував на утриманні померлого. Крім того, згідно норм сімейного законодавства, введення в дію інституту фактичних шлюбних відносин поширило на них правові наслідки, що випливають із зареєстрованого шлюбу щодо спільного майна у випадку встановлення за рішенням суду факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також чинне законодавство передбачає можливість отримання аліментів (утримання) і у випадку перебування в зареєстрованому шлюбі і у випадку «фактичних шлюбних відносин», а встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував вищенаведених положень та обставин справи.

За результатами апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 просить скасувати як незаконне рішення суду від 24.12.2019 року повністю та ухвалити у даній справі нову постанову по суті позову.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 24.12.2019 року залишити без змін.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи (їх представники) не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом апеляційної інстанції отримано заяву (клопотання) представника позивача адвоката Матвійчук Г.М. про розгляд справи у відсутності позивача та її представника.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.12.2018 року у цивільній справі №454/331/18, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1989р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, та факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

Також встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.08.2019р. щодо переведення на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Рішенням від 09.08.2019 року Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №24 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки відповідно до наданих документів ОСОБА_1 не перебувала в зареєстрованому у органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі з померлим ОСОБА_2 .. Зазначено також, що ОСОБА_1 не належить до кола непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, і не має права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до норм ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14-17).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п.3 ч.1 статті 9 цього Закону, одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років (ч.2 ст.36 Закону).

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 31.10.2019р. (справа №461/3169/17).

Також судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст.21 СК України, чоловік та жінка набувають статусу подружжя тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст.36 СК України, саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Так, як уже зазначалося вище, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.12.2018 року у справі №454/331/18, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1989р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до доводів позивача (апелянта) встановлений судом факт перебування позивача на утриманні померлого годувальника та її статус як члена сім`ї померлого ОСОБА_2 , є достатньою підставою для призначення пенсії, у зв`язку із втратою годувальника.

При цьому, у розумінні п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

З цього приводу судом першої інстанції вірно враховано правову позицію висловлену Верховним Судом України у постановах від 10 березня 2015 року (справа № 21-615а14), від 31 жовтня 2019 року (справа №461/3169/17) та зазначено, що встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Водночас колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним покликання апелянта на норми цивільного законодавства щодо регулювання правовідносин у галузі спадкування, відшкодування шкоди чи отримання аліментів, оскільки розглядувані у цій адміністративній справі правовідносини щодо призначення (отримання) пенсії врегульовані нормами спеціального пенсійного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є безпідставними та не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №24 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №2117/03.25 від 09.08.2019 року про відмову позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання призначити позивачу відповідну пенсію.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.005886 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Р. Й. Коваль
І. М. Обрізко
Повний текст постанови складено 02.10.2020 року