Справа № 9901/549/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 9901/549/19

адміністративне провадження № П/9901/549/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючий суддя: Яковенко М.М. (суддя-доповідач)

суддів: Данилевич Н. А., Дашутіна І. В., Шевцової Н. В., Шишова О. О.

секретар судового засідання: Бугаєнко Н. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - Цуцкірідзе І. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Апеляційний суд Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя, третя особа - апеляційний суд Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 19 вересня 2019 року № 2512/0/15-19 (далі - Рішення) «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»;

- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя в питанні здійснення процедур дисциплінарного провадження щодо судді ОСОБА_1 , пов`язаних з попереднім вивченням та перевіркою відомостей щодо наявності в його діях в березні 2014 року ознак дисциплінарного проступку на посаді судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим, яка була допущена Вищою радою правосуддя з 28 листопада 2018 року;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя вчинити дії щодо здійснення стосовно судді ОСОБА_1 процедур дисциплінарного провадження у вигляді попереднього вивчення та перевірки відомостей щодо наявності в його діях в березні 2014 року ознак дисциплінарного проступку на посаді судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим з урахуванням вимог ч. 11 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про вищу раду правосуддя».

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що спірне рішення Вищої ради правосуддя прийняте у поза процедурний спосіб, за відсутністю належних правових підстав для його прийняття, а також із застосуванням прямої фальсифікації підстави позбавлення позивача статусу судді.

Зокрема, позивач зазначив, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог Закону України «Про вищу раду правосуддя», оскільки відповідачем не розглядалося відповідного подання Дисциплінарної палати про звільнення позивача з посади судді, що прямо передбачено положеннями зазначеного закону.

Вказує, що на підставі рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги», постановою Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв`язку порушенням присяги. Зазначена постанова Верховної Ради України визнана протиправною та скасована, відповідно до рішення Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 800/580/16.

У подальшому, Вищою радою правосуддя відповідно до абзацу другого п. 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» розглянуто питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України та прийнято спірне рішення. Однак, обставини за яких відбувалось притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення присяги та положення законодавства дають підстави для висновку, що зазначені норми підлягають застосуванню за умов не прийняття Верховною Радою України рішення за поданням Вищої ради юстиції про звільнення.

Позивач наголошує на відсутності правових підстав для його звільнення на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції без додержання процедур дисциплінарного провадження щодо суддів, визначених главами 4 - 6 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», оскільки розгляд подання мав здійснюватися за загальною процедурою, а не за спрощеною.

Крім цього, позивач зазначив, що на момент прийняття спірного рішення про його звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області, він не обіймав цієї посади, оскільки звільнений наказом голови цього суду від 10 жовтня 2016 року № 235/к на виконання Постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621-VІІІ та його не було поновлено на відповідній посаді після прийняття рішення Верховним Судом від 28 листопада 2018 року у справі № 800/580/16.

Позивач наголошує, що події які мали місце у березні 2014 року, що стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення присяги та які були висвітлені та набули широкого розголосу в Україні в негативному аспекті для позивача, у повній мірі не відповідали дійсності. Відповідач за таких обставин, повинен був на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» розпочати через свій орган - Дисциплінарну палату - дисциплінарне провадження після прийняття рішення Верховним Судом у справі № 800/580/16, що свідчить про бездіяльність відповідача.

Крім цього, позивач зазначив, що під час проведення засідання Вищої ради правосуддя 19 вересня 2019 року він перебував на лікарняному, про що було повідомлено відповідача представником, який просив відкласти розгляд питання зазначеного питання, чого не було зроблено. Відтак, зазначене позбавило можливості наводити доводи на свій захист, у тому числі щодо тлумачення висловлювань у березні 2014 року та їх спростування.

Акцентує увагу, що при оголошені на засіданні Вищої ради правосуддя 19 вересня 2019 року спірного рішення, були наведені інші підстави звільнення, а саме пп. 4 п. 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, як такий, що не пройшов оцінювання.

3. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. (суддя-доповідач), Бевзенко В. М., Данилевич Н. А., Шевцова Н. В., Шишов О. О.

4. Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним адміністративним позовом; залучено до участі у справі третю особу - апеляційний суд Дніпропетровської області; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін; установлено строк для подання заяв по суті справи.

5. 08 листопада 2019 року до Верховного Суду від Вищої ради правосуддя надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві відповідач зазначив, що спірне рішення містить посилання на визначені законом підстави його прийняття, а також мотиви, якими керувалася Вища рада правосуддя, відтак воно прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

До відзиву надані засвідчені копії матеріалів, які слугували підставою для прийняття рішення від 19 вересня 2019 року № 2512/0/15-19 (т. 1, а. с. 31 - 232).

6. У відповідь на відзив, ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких наполягав на допущених відповідачем порушеннях вимог законодавства щодо недодержання належної процедури притягнення до відповідальності та безпідставності звільнення позивача з посади судді.

Зазначив, що висновок відповідача у відзиві на позов про те, що він відновив процедуру звільнення після скасування постанови Верховної Ради України на підставі рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року завершення якої належить до Вищої ради правосуддя також носить неправомірний характер, оскільки законодавство не передбачає використання рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 червня 2016 року № 1195/дп-16 та Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16, ухвалених в межах процедури звільнення позивача на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України (т. 2, а. с. 56 - 57).

7. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1171/0/78-20 від 08 липня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з тривалою відпусткою судді Бевзенка В. М., який входить до складу колегії суддів. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. (суддя-доповідач), Данилевич Н. А., Дашутін І. В., Шевцова Н. В., Шишов О. О.

8. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

9. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

10. Представник третьої особи в судове засідання жодного разу не з`явився, надсилав клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

11. Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

12. З червня 2001 року по серпень 2009 року ОСОБА_1 працював суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, з серпня 2009 року по січень 2011 року - суддею Васильківського районного суду м. Дніпропетровська, з січня по грудень 2011 року - суддею апеляційного суду м. Києва, з грудня 2011 року по липень 2014 року - суддею апеляційного суду Автономної Республіки Крим, а з липня 2014 року - суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 14 грудня 2006 року № 471-V ОСОБА_1 обраний суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції від 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 призначений на посаду голови апеляційного суду Автономної Республіки Крим строком на 5 років до 21 грудня 2016 року включно.

Відповідно до Указу Президента України «Про переведення суддів» від 19 липня 2014 року № 605/2014 було переведено суддів, обраних безстроково, зокрема, апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 на роботу на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 вирішено внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги.

У зазначеному рішенні зазначено, що 04 серпня 2016 року Вища рада юстиції, розглянувши рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 червня 2016 року № 1195/дп-16 про направлення рекомендації для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України, матеріали перевірки і висновок секції Вищої ради юстиції з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад, ухвалила рішення № 1926/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги.

Підставою для відкриття дисциплінарної справи та прийняття рішення ВККС України від 02 червня 2016 року стосовно судді ОСОБА_1 стали звернення шеф-редактора програми «Люстратор 7.62» телеканалу 2+2 ОСОБА_2 , Дніпропетровської обласної організації політичної партії «Демократичний альянс».

У зазначених зверненнях заявники стверджували про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді та посилалися на розміщені у мережі Інтернет звернення голови апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 із закликами щодо набуття суддями громадянства Російської Федерації, а також відеоролики з інтерв`ю судді ОСОБА_1 , в яких йшлося щодо здійснення судочинства згідно із законодавством Російської Федерації та організацію вивчення суддями російського законодавства.

Вищою радою юстиції 07 вересня 2016 року за вх. № 99/0/12-16 до Верховної Ради України направлено подання про звільнення судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення судді» від 29 вересня 2016 року № 1621-VIII звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 800/580/16 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621-VIIІ «Про звільнення судді».

08 лютого 2019 року за вихідним номером № 04-29/04-314 Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя скеровано подання Вищої ради юстиції від 07 вересня 2016 року № 99/0/12-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

19 вересня 2019 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення № 2512/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Вказані обставини не є спірними між сторонами.

13. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, досліджуючи процедуру розгляду, ухвалення та прийняття оскаржуваного рішення Суд дійшов наступних висновків.

14. Пунктом 1 ч. 1 ст. 131 Конституції України (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2016 року) було передбачено, що в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить, зокрема, внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

15. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України (у зазначеній редакції) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення ним присяги.

16. Згідно ч. 1 ст. 128 Конституції України (у зазначеній редакції) було передбачено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України, а всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково.

17. Порядок звільнення судді з посади на час виникнення спірних правовідносин регулювався Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

18. Згідно ст. 111 цього Закону Суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

19. Після набрання 30 вересня 2016 року чинності законами України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено новий порядок та підстави звільнення суддів з посад.

20. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 131 Конституції України (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) ухвалення рішення про звільнення судді з посади належить до повноважень Вищої ради правосуддя.

21. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

22. Так, статтею 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено, зокрема, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

23. Відповідно до п. 14 розділу ІІІ цього ж Закону матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.

Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

24. Згідно ч. 1, 6 ст. 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

25. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

26. Аналізуючи наведені положення законодавства в аспекті спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з ухваленням спірного Рішення, Суд зауважує, що з прийняттям законів № 1401-VIII, 1402-VIII та 1798-VIII у системі правосуддя відбулися суттєві зміни в організації судоустрою та її правових інститутів. Зокрема, повноваженнями ухвалювати рішення про звільнення суддів тепер наділена лише Вища рада правосуддя. Між тим, на дату набрання чинності зазначених законодавчих змін суддівський корпус складався з суддів, призначених на п`ятирічний строк, та суддів, обраних Верховною Радою України безстроково, оскільки такий порядок/послідовність зайняття посади судді існували до 30 вересня 2016 року, що своєю чергою потягло за собою різну процедуру їх звільнення (тих суддів, щодо яких існували відповідні підстави).

27. Тобто, на дату набуття чинності законодавчих змін у сфері правосуддя, в суспільстві вже склалися певні правовідносини в цій сфері, які також мали бути певним чином упорядковані відповідно до нового правового регулювання цих відносин. Зокрема, якщо аналізувати це питання в контексті цієї справи, то перехідного правового регулювання вимагала процедура звільнення з посади судді, обраного безстроково, що й було зроблено у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 1798-VIII, зокрема в пункті 14 цього розділу. У такому аспекті, передання на розгляд Вищій раді правосуддя подань Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді, за якими до набрання чинності конституційних змін щодо правосуддя не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, спрямоване на те, щоб процес (правовідносини), розпочатий до того, як змінилося законодавство (в цій сфері) був завершений, але уже з урахуванням нового правового регулювання, зокрема в тій його частині, яка стосується компетенції органів, уповноважених на прийняття відповідних рішень.

28. ОСОБА_1 оспорює Рішення, яким його звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

29. Вища рада правосуддя прийняла спірне Рішення як орган, якому (з 30 вересня 2016 року) надано повноваження ухвалювати рішення про звільнення судді з посади з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. До 30 вересня 2016 року такими повноваженнями (стосовно суддів, обраних безстроково) була наділена Верховна Рада України.

30. Фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття спірного Рішення викладено у рішенні Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги.

31. Зазначене рішення Вищої ради юстиції, як свідчать матеріали справи, не було предметом судового розгляду, відтак воно є чинним. Відповідно обставини, які слугували підставою для висновку про наявність в діях судді ОСОБА_1 ознак порушення присяги судді як підстави для звільнення його з цієї посади (така підстава була передбачена пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України у попередній її редакції, чинній на дату прийняття вказаного рішення Вищою радою юстиції) є встановленими (компетентним органом - Вищою радою юстиції), а вид відповідальності за неправомірні діяння судді при здійсненні правосуддя (які в сукупності становлять порушення присяги) - обрано/застосовано.

32. Вища рада юстиції як орган, уповноважений, відповідно до статті 131 Основного Закону (у попередній редакції) вносити подання про звільнення суддів з посади, реалізував це право/компетенцію і вніс до Верховної Ради України як органу, який обирав позивача на посаду судді безстроково, подання про його звільнення за порушення присяги.

33. Верховна Рада України розглянула вказане подання Вищої ради юстиції та ухвалила постанову від 29 вересня 2016 року № 1621-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, яку останній оскаржив до суду. Верховний Суд постановою від 28 листопада 2018 року у справі № 800/580/16 скасував зазначену постанову парламенту. Підставою для його прийняття зазначеного судового рішення були виключно встановлені істотні порушення Верховною Радою України процедури під час ухвалення постанови від 29 вересня 2016 року № 1621-VIII, зокрема Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI, що в підсумку заперечує законність спірної постанови парламенту як такої, з підстав порушення процедури ухвалення постанови.

34. Колегія суддів зауважує, що у справі № 800/580/16 суд не давав правової оцінки обставинам, які слугували підставою для висновку про порушення позивачем присяги судді, поставлених йому у провину. Предметом судового контролю була лише постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621-VIII і дії цього органу під час її ухвалення.

Суд звертає увагу, що у цих правовідносинах Вища рада правосуддя не є тим органом, який встановлює факт правопорушення в діях судді та обирає/застосовує вид відповідальності. На той час це було компетенцією Вищої ради юстиції, яка її реалізувала, внісши до Верховної Ради України відповідне подання про звільнення судді ОСОБА_1 і це подання залишається чинним.

35. Відтак, у цій справі, визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621-VIII, що була прийнята за результатами розгляду подання Вищої ради юстиції про звільнення судді з посади за порушення присяги, не свідчить, що процедура розгляду такого подання завершена, а подання розглянутим.

36. Зазначене свідчить, що відповідне подання Вищої ради юстиції не може вважатися реалізованим, що обумовлює відновлення стадії його розгляду уповноваженим органом.

37. Подібний висновок наведений у п. 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 800/5/17 (провадження № 11-524заі19).

38. Оскільки, після 30 вересня 2016 року правом на звільнення судді наділено Вищу раду правосуддя, остання правомірно розглянула подання Вищої ради юстиції (на підставі п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1798-VIII), відтак ухвалила за ним спірне Рішення (про звільнення ОСОБА_1 з посади судді).

39. У спірних правовідносинах, Вища рада правосуддя не притягала ОСОБА_1 до відповідальності повторно (за одне і те ж). Вид відповідальності щодо позивача уже обрала/застосувала Вища рада юстиції своїм рішенням від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16. Відповідач по суті реалізував повноваження, якими був наділений парламент (щодо суддів, обраних безстроково) у процедурі звільнення судді і які (повноваження) на перехідний період передано йому (відповідачу).

40. Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що на час прийняття спірного Рішення останній не перебував у штаті апеляційного суду Дніпропетровської області, через виключення його зі штату цього суду, то цей аргумент не змінює/не спростовує того, що суддя, обраний безстроково, звільняється органом який його обрав. Оскільки рішення такого органу (Верховної Ради України) суд скасував як протиправне, то юридичного факту, з яким закон пов`язує звільнення з посади судді, на дату прийняття Рішення не було. Відповідно виключення зі штату суду не впливає на визначену законом процедуру звільнення з посади судді.

41. Щодо доводів позивача про те, що звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України передбачає наявність подання Дисциплінарної палати ВРП, то в контексті спірних правовідносин ці аргументи ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень законодавства. Підставою для передання подання Вищої ради юстиції щодо судді ОСОБА_1 на розгляд Вищої ради правосуддя слугували положення пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1798-VIII, які встановлюють особливу процедуру звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України на перехідний період. У цих правовідносинах не передбачено подання Дисциплінарної палати про звільнення з посади.

42. Крім цього, колегія суддів зазначає, що рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади, не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим. Відтак, у спірних правовідносинах, як зазначалося вище, вид дисциплінарної відповідальності визначений рішенням Вищої ради юстиції, а Вищою радою правосуддя лише реалізовано зазначене рішення.

43. Отже, рішення Вищої ради правосуддя від 19 вересня 2019 року № 2512/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» є законним. Також, з урахуванням вищезазначеного, відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не проведення процедур дисциплінарного провадження у вигляді попереднього вивчення та перевірки відомостей щодо наявності в діях ОСОБА_1 в березні 2014 року ознак дисциплінарного проступку.

44. Посилання позивача, що Вищою радою правосуддя не взято до уваги те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, виявив бажання працювати суддею саме в Україні, тим самим, не зрадивши Батьківщину, а також перебування останнього на лікарняному у період прийняття спірного рішення, не свідчать про те, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відповідачем застосовано особливу процедуру, передбачену пункту 14 розділу ІІІ Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

45. Представництво позивача здійснювалось у належний спосіб, проти чого позивач не висловлював своїх заперечень, особиста явка позивача в засідання обов`язковою відповідачем не визнавалась, в зв`язку з чим не було перешкоди для розгляду справи у його відсутність, а тому не можна вважати, що право позивача на безпосередню участь було порушено відповідачем. Суд наголошує на тому, що в даному конкретному випадку відсутність ОСОБА_1 , якого належним чином було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи на засіданні ВРП жодним чином не вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого відносно нього спірного Рішення.

46. На час прийняття спірного Рішення, пункт 14 розділу ІІІ Закону України «Про Вищу раду правосуддя» не був виключений та неконституційним у встановленому законодавством порядку не визнавався.

47. Крім цього, колегія суддів зазначає, що оцінка дій Вищої ради правосуддя щодо розгляду матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області було предметом розгляду у справі № 9901/271/19, за результатом якого постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

48. Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Жодні наведені позивачем підстави та доводи на обґрунтованість своїх вимог, не надають Суду правових підстав для їх задоволення та не спростовують правомірність прийнятого відповідачем Рішення.

49. Відповідно до ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати за подання цього позову у виді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: апеляційний суд Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді Н. А. Данилевич

І. В. Дашутін

Н. В. Шевцова

О. О. Шишов