Справа № 620/2031/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2031/20 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Тихоненко О.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача, що викладена в листах № 430/02/К-11 від 23.01.2020, № 458-323/К-02/8-2500/20 від 05.03.2020, № 534-529/К-02/8-2500/20 від 12.03.2020 про перерахунок пенсії позивачу із зарахуванням до трудового стажу періодів роботи з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 16.12.1991, з 05.11.1992 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 12.05.1998, з 15.12.2000 по 01.05.2002, з 10.02.2003 по 27.08.2005, з 15.09.2005 по 28.05.2007 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців;

- зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивача періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 16.12.1991, з 05.11.1992 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 12.05.1998, з 15.12.2000 по 01.05.2002, з 10.02.2003 по 27.08.2005, з 15.09.2005 по 28.05.2007 на пільгових умовах із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та з 30.09.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладену у листах № 430/02/К-11 від 23.01.2020, № 458-323/К-02/8-2500/20 від 05.03.2020, № 534-529/К-02/8-2500/20 від 12.03.2020 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до трудового стажу періодів роботи з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 01.01.1991 на пільгових умовах із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та з 30.09.2019 здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 в частині задоволених позовних вимог, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна уточнююча довідка про пільговий стаж роботи позивача від 09.11.2012, яка видана Білоруським унітарним підприємством "Виробниче об`єднання "Білорусьнафта", за періоди з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 24.06.1989, з 25.06.1989 по 16.12.1991, з 05.11.1992 по 30.06.1995, в якій зазначено, що трудові угоди, для осіб працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, не укладались. Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для зарахування періодів роботи позивача з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 24.06.1989, з 25.06.1989 по 16.12.1991, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, оскільки, згідно довідки від 09.11.2012, яка видана Білоруським унітарним підприємством "Виробниче об`єднання "Білорусьнафта", трудові угоди з позивачем не укладались, а вказані вище періоди роботи правомірно зараховано до загального трудового стажу позивача в одинарному розмірі.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 30.09.2019 отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача до Урядового контактного центру ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 23.01.2020 № 430/02/К-11 повідомлено ОСОБА_1 , що після 01.01.1991 пільгове обчислення страхового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, чинним законодавством не передбачено. Пенсія за віком на пільгових умовах по Списку № 2, обчислена позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.26, т.1).

Вважаючи, що відповідачем пенсія позивачу розрахована без урахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, останній 12.02.2020 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області з відповідною заявою (а.с.30, т.1).

Листом від 05.03.2020 № 458/323/К-02/8-2500/20 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача, що за документами пенсійної справи пенсія призначена та виплачується відповідно до чинного законодавства. Вказано, що після 01.01.1991 пільгове обчислення страхового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, чинним законодавством не передбачено та зазначено, що трудові угоди, для осіб працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі не укладалися, як наслідок підстави для зарахування періодів роботи позивача з 03.02.1986 по 15.05.1986, з 02.06.1986 по 24.06.1989, з 25.06.1989 по 16.12.1991, з 05.11.1992 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 12.05.1998, з 15.12.2000 по 01.05.2002, з 10.02.2003 по 27.08.2005, з 15.09.2005 по 28.05.2007 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, відсутні (а.с.27-29, т.1).

На повторне звернення позивача ГУ ПФУ в Чернігівській області 12.03.2020 надано відповідь № 534-529/К-02/8-2500/20, в якій зазначено, що стосовно порушених питань у зверненні позивачу була надана вичерпна відповідь листом від 05.03.2020 № 458/323/К-02/8-2500/20 (а.с.31, т.1).

При цьому, згідно записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 06.09.1979 останній працював в періоди: з 03.02.1986 по 15.05.1986 помічником бурильника у виробничому об`єднанні «Білорусьнафта»; з 02.06.1986 по 16.12.1991 помічником бурильника та бурильником у виробничому об`єднанні «Білорусьнафта»; з 05.11.1992 по 30.06.1995 бурильником та помічником бурильника з капітального ремонту свердловин у виробничому об`єднанні «Білорусьнафта»; з 01.07.1995 по 25.10.1995 помічником бурильника з капітального ремонту свердловин у виробничому об`єднанні «Білорусьнафта»; з 26.10.1995 по 12.05.1998 бурильник 6-го розряду цеху капітального ремонту свердловин в ЗАТ «Північнафтапромсервіс» вахтово-експедиційним методом; з 15.12.2000 по 01.05.2002 на посаді майстра з капітального ремонту свердловин на ЗАТ «Обнафтаремонт» вахтово-експедиційним методом; з 10.02.2003 по 27.08.2005 майстер цеху капітального ремонту свердловин у ВАТ «Білоруський УПНП і КРС» та з 15.09.2005 по 28.05.2007 майстер по капітальному ремонту свердловин в ЗАТ «Обнафтаремонт» вахтовим методом (а.с.14-19, т.1).

Вказані підприємства знаходяться в Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області та Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області, які відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029 є районом Крайньої Півночі та місцевістю, прирівняною до районів Крайньої Півночі, відповідно.

Також факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі підтверджується:

- архівною довідкою № К-229,230/14.5-01 від 29.11.2012, згідно якої позивач працював у ЗАТ «Північнафтопромсервіс» бурильником 6-го розряду цеху капітального ремонту свердловин в період з 26.10.1995 по 12.05.1998 (а.с.20, т.1);

- довідкою № 1472 від 05.03.2019, згідно якої позивач працював у ВАТ «Білоруський УПНП і КРС» майстер цеху капітального ремонту свердловин в період з 10.02.2003 по 27.08.2005 (а.с.21, т.1);

- довідкою № 04/207 від 12.11.2012, згідно якої позивач працював у ЗАТ «Обнафтаремонт» на посаді майстра з капітального ремонту свердловин вахтово-експедиційним методом в період з 15.12.2000 по 01.05.2002 та з 15.09.2005 по 28.05.2007 (а.с.22, т.1);

- довідкою № 13/226 від 09.11.2012, згідно якої позивач працював у виробничому об`єднанні «Білорусьнафта»: помічником бурильника в період з 03.02.1986 по 15.05.1986; помічником бурильника та бурильником в період з 02.06.1986 по 16.12.1991; бурильником та помічником бурильника з капітального ремонту свердловин в період з 05.11.1992 по 30.06.1995. Також в даній довідці вказано, що трудові договори для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі не укладалися (а.с.23, т.1).

Вважаючи вказані вище відмови відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що для пільгового обчислення страхового стажу до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, наявність письмового трудового договору не є обов`язковою умовою, а наявний трудовий стаж може підтверджуватися також і іншими документами, такими як трудова книжка або довідка, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами. Суд зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 03.02.1986 по 15.05.1986 та з 02.06.1986 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та, як наслідок задоволення позовних вимог в даній частині.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі також - Закон 1058-ІV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частинами 1, 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Право на пільгове обчислення стажу для призначення пенсії вперше на законодавчому рівні було закріплено Постановою Ради Міністрів Союзу PCP від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" з відповідними змінами від 22.01.1979. Зокрема в п. 3 цієї постанови зазначено: "Работникам, пользующимся в настоящее время льготами, каждый год работы в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, до 1 марта 1960 г. засчитывать за два года работы при исчислении стажа для получения пенсии по старости, по инвалидности и за выслугу лет, а после 1 марта 1960 г. - за один год и шесть месяцев работы при исчислении стажа для получения пенсии по старости и по инвалидности".

Тобто, особам які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі рік стажу набутого:

-в період до 1 березня 1960 року зараховується до стажу для призначення пенсії за віком, по інвалідності та за вислугу років за два роки;

-в період з 1 березня 1960 року зараховується до стажу для призначення пенсії за віком та по інвалідності за півтора роки.

Кратність стажу, як пільга, яка була передбачена Постановою Ради Міністрів Союзу PCP від 10.02.1960 № 148, не застосовується при визначенні тривалості "пільгового" стажу необхідного для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Ця пільга застосовується при обчисленні страхового стажу набутого особою за періоди до 1 січня 1991 року та безпосередньо впливає на збільшення розміру пенсії.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що "пільговий" стаж обчислюється на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Право на пільгове обчислення стажу підтверджується документами, що засвідчують факт укладання особами трудових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до них строком не менше трьох років, так як законодавством у ті часи було надано право на пільги щодо обчислення стажу роботи лише особам, які укладали строкові трудові договори, не менше ніж на три роки.

Щодо доводів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, можна дійти висновку, що для пільгового обчислення страхового стажу до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, наявність письмового трудового договору не є обов`язковою умовою, а наявний трудовий стаж може підтверджуватися також і іншими документами, такими як трудова книжка або довідка, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Отже, необхідно зазначити, що при зверненні до відповідача за призначенням пенсії позивачем надані, крім трудової книжки, довідки, в яких зазначені періоди роботи останнього в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

При цьому, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 7 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 3 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року у справі № 352/1612/15-а.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 03.02.1986 по 15.05.1986 та з 02.06.1986 по 01.01.1991 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та, як наслідок задоволення позовних вимог в даній частині.

Доводи апелянта про те, що позивачем до заяви про призначення пенсії не було додано трудових договорів з підприємствами та організаціями в районах Крайньої Півночі, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки саме трудова книжка є основним документом, яким підтверджується трудовий стаж, і чинним законодавством передбачено альтернативу вибору особою документів (або трудова книжка, або архівна довідка, або письмовий трудовий договір), один з яких має бути ним подані до органу ПФУ для призначення відповідної пенсії (зарахування певного стажу у пільговому обчисленні).

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист.

Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

У разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 19.03.2019 по справі № 806/1952/18, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відтак, суд апеляційної інстанції доводи апелянта, щодо пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, відхиляє.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а, відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то, в цій частині, відповідно, судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов