Справа № 360/3554/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 360/3554/19

адміністративне провадження № К/9901/24552/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/3554/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування вимог, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 квітня 2019 року № Ю-126-17 на суму 103474997,61 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 травня 2019 року № Ю-126-17 на суму 108774426,45 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 червня 2019 року № Ю-126-17 на суму 72492518,95 грн;

- визнати неправомірними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо переведення на інтегровану картку «Платежі до вияснення» до вияснення платежів з єдиного внеску, здійснених повіреним Товариством з обмеженою відповідальністю «Хім-Трейд» на виконання договору доручення від 18 лютого 2019 року № 35/ФО/19-03;

- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби зарахувати грошові кошти у розмірі 43437682,02 грн, сплачені як єдиний внесок повіреним Товариством з обмеженою відповідальністю «Хім-Трейд» на виконання договору доручення від 18 лютого 2019 року № 35/ФО/19-03, в рахунок сплати єдиного внеску Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та відобразити в інтегрованій картці платника податків Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року залишено без руху, з підстав відсутності документа про сплату судового збору.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

03 липня 2020 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби повторно подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому було зазначено, що порушення строку відбулось у зв`язку з не сплатою судового збору.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням апелянту строку для усунення недоліків шляхом невідкладного подання до суду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження вказавши інші підстави для поновлення строку та доказами в їх підтвердження.

На виконання вимог ухвали апелянтом до суду подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження з посиланням на висновки Верховного суду викладені у постанові від 22.12.2018 у справі № 805/2253/17-а.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання Офісу великих платників податків ДПС та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 360/3554/19.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що невиконання податковим органом своїх зобов`язань з третіми особами не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім вимог КАС України щодо оформлення апеляційної скарги та дотримання строку апеляційного оскарження, що, у свою чергу, не може ставитись в залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності, оскільки ці фактори не є взаємопов`язаними. Водночас, суд не прийняв посилання апелянта на висновки Верховного суду викладені у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 805/2253/17-а, оскільки у даному випадку суд під час вирішення спору враховує саме останню правову позицію Верховного Суду.

28 вересня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/3554/19, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому скаржник зазначає, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлювала реалізацію права на апеляційне оскарження рішення суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Таким чином, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/3554/19.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов