Справа № 520/1927/2020
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 р.Справа № 520/1927/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., повний текст складено 17.06.20 року по справі № 520/1927/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд скасувати Припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем була проведена планова перевірка з питань зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік. За результатами проведення перевірки позивачем було отримано припис усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Вважає, зазначений припис необґрунтованим та протиправним, таким, що порушує права позивача.

10 червня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування припису - задоволено.

Скасовано Припис Головного управління Держпраці у Харківській області про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020, яким зобов`язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Звертає увагу на невиконання позивачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Посилаючись на викладені доводи, вказав на правомірність винесеного припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020 року, який скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на офіційному веб - сайті Державної служби України з питань праці було розміщено План заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) Державної служби України з питань праці на 2020 рік, затверджений Державною службою України з питань праці. Відповідно до зазначеного плану планову перевірку ФОП ОСОБА_1 доручено провести Головному управлінню Держпраці у Харківській області з питань додержання законодавства у сферах зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю.

З метою виконання зазначеного плану Головним управлінням Держпраці у Харківській області видано наказ про проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 від 26.12.2019 року №2421, на підставі якого оформлено направлення на проведення перевірки від 26.12.2019 № 02.02-03/3933.

Копію направлення на проведення перевірки вручено представнику позивача (а.с. 85).

Під час розгляду справи встановлено, що 24.01.2020 року відповідачем було проведено планову перевірку позивача з питань зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік, результати якої оформлено у вигляді акту №20-01-4403/0050 від 24.01.2020 року.

Зі змісту акту №20-01-4403/0050 від 24.01.2020 року вбачається, що перевіркою встановлено не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Так вказано, що в ході проведення планової перевірки з наданих позивачем табелів робочого часу посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області було встановлено, що середньооблікова чисельність працівників ФОП ОСОБА_1 у 2019 році склала 15 осіб. Отже, відповідно до приписів встановлених ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у ФОП ОСОБА_1 має дорівнювати - 1 особа. Як зазначено в акті, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2019 році фактично не перебувала у трудових відносинах з особами з інвалідністю, що свідчить про невиконання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2019 рік.

На підставі висновків акту відповідачем було складено припис про усунення виявлених порушень № 20-01-4203/0145 від 24.01.2020 року, відповідно до якого згідно зі ст. 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у строк до 24.02.2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України №875 - норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів не виконується.

19.02.2020 року позивач листом повідомив Головне управління Держпраці у Харківській області про виконання припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 20-01-4203/0145 від 24.01.2020 року шляхом надання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 19.02.2020 (а.с. 125-126).

Згідно інформації зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ ФОП ОСОБА_1 у графі кількість працівників та фонд оплати праці середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) міститься відмітка -. У рядку кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (осіб) встановлена кількість - 1 особа.

Вважаючи зазначений припис протиправним та таким, що порушує права позивача, оскільки до перевірки позивачем окрім іншого було надано відповідачу звіти за формою №3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) для осіб з інвалідністю за посадою прибиральник, які подавалися позивачем до Харківського міського центру зайнятості у 2019 році від 14.12.2018, 16.01.2019, 19.02.2019, 07.03.2019, 08.04.2019, 22.05.2019, 25.06.2019, 18.07.2019, 23.08.2019, 17.09.2019, 25.10.2019, а також до перевірки було надано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року по справі №520/4059/19, яке набуло чинності, про відмову Харківському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів до ФОП ОСОБА_1 у стягненні адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було допущено порушень вимог чинного законодавства про зайнятість з огляду на здійснення усіх необхідних дій направлених на створення умов для працевлаштування інвалідів та вжиття заходів, направлених на інформування відповідного центру зайнятості про наявність можливості працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другоюстатті 19 Закону № 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування (ч. 8 ст. 19 вказаного Закону).

З аналізу вказаної норми закону встановлено, що повноваження щодо проведення перевірок стосовно виконання нормативу робочих місць було покладено на Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІпідприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок суб`єкта господарювання зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не є тотожним пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України Про зайнятість населення від 05 липня 2012 року № 5067-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 5067-VІ) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії роботодавець, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067-VІ наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" ( далі - Порядок № 316, у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 грудня 2016 року № 1476).

Згідно з приписами пункту 5 Порядку № 316, форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

Доказами, які свідчать про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, є звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій.

Колегія суддів зазначає, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, між тим передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 р. у справі №820/1889/17, від 31.01.2019 №809/750/17, від 17.01.2019 №811/1314/18, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за формою 10-ПІ роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована у Харківському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 18.02.2015 №63/101/11166, що підтверджується даними акту №20-01-4403/0050 від 24.01.2020 року.

При цьому, як вказано перевіряючими в акті №20-01-4403/0050 від 24.01.2020 року, на момент проведення планової перевірки позивача, термін подання звітності за 2019 рік по формі №10-ПІ Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів не настав, оскільки відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 року №70, термін подання до 01 березня.

Матеріалами справи підтверджено, що середньооблікова чисельність працівників Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2019 році склала 15 осіб, а отже, відповідно до приписів встановлених ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 має дорівнювати - 1 особа.

Позивачем в ході проведення планової перевірки було надано відповідачу звітність за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які подавались до Харківського міського центру зайнятості у 2019 році, а саме: 14.12.2018, 16.01.2019, 19.02.2019, 07.03.2019, 08.04.2019, 22.05.2019, 25.06.2019, 18.07.2019, 23.08.2019, 17.09.2019, 25.10.2019.

Зазначені вище обставини свідчать про регулярне надання до Харківського обласного центру зайнятості звітів про наявність вакансій та інформацію про попит на робочу силу (вакансій), у яких відображено наявність вакансій із зазначенням працевлаштування особи з інвалідністю.

Отже, станом на момент проведення перевірки у 2020 році та винесення припису №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020 року строк подачі звітності за 2019 р. за формою 10-ПІ у позивача не закінчився.

Доказів, які б свідчили про те, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно відмовляла у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до відповідача або які були направлені переліченими у ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" органами, матеріали справи не містять.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 року у справі № 806/1368/17 вказав, що за змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Зазначена позиція Верховного Суду, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Таким чином, позивачем здійснено всіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю та надання копії звітів про попит на робочу силу, у строк, передбачений Порядком № 316.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що саме подання позивачем до центру зайнятості інформації про попит на робочу силу (вакансії) із вказівкою про підходящі для осіб з інвалідністю вакансії за формою № 3-ПН та вчинення інших дій, спрямованих на працевлаштування осіб з інвалідністю, свідчить про вчинення позивачем, як роботодавцем, усіх дій, необхідних для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому винесення припису №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020 року є протиправним.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно ФОП ОСОБА_1 оскаржуваного припису №20-01- 4203/0145 від 24.01.2020 року.

Доводи апеляційної скарги, щодо невиконання ФОП ОСОБА_1 нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідач вжив залежні від нього передбачені законом заходи для виконання встановленого законом нормативу по працевлаштуванню інвалідів, а невиконання такого нормативу відбулось за відсутності у цьому вини позивача.

Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині нерозподілення судових витрат, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року по справі № 520/1927/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року