Справа № 240/10112/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

30 вересня 2020 року
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 - без змін.
З матеріалів справи встановлено, що в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №675 від 06.06.2019 стосовно накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Житомирській області №89 о/с від 07.06.2019 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах поліції;
- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції Олевського відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виключно у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно позивача, у відповідача могли б бути усі правові підстави для прийняття наказу і можливого звільнення позивача із служби в поліції. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що жодних доказів, які б свідчили про недотримання позивачем положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського в матеріалах службового розслідування немає. Кожне з порушень повинно бути доведено та підкріплено відповідними доказами, при цьому наявність лише загального посилання не доводить наявність такого порушення.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 34 КАС України, висловлюю окрему думку щодо дотримання позивачем приписів ст. 122 КАС України.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

При цьому, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області №675 від 06.06.2019 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції на ОСОБА_1 та наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області №89 о/с від 07.06.2019 (як виконання дисциплінарного стягнення - звільнення з посади) звільнено ОСОБА_1 зі служби в органах поліції.

Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом 22.08.2019, що підтверджується реєстраційним штампом суду з зазначенням дати надходження позовної заяви і вхідного номера.

Таким чином, позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду щодо оскарження наказів від 06.06.2019 №675 та від 07.06.2019 №89 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та звільнення з органів поліції.

Крім того, звертаю увагу на те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав пропуску строку звернення до суду.

Однак, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Таким чином, позивач звернувшись в серпні 2019 року до суду з позовними вимогами, що стосуються порушень, виявлених за період з 2015 по 2016 роки, пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку. Крім того, клопотання позивача про поновлення строку звернення із позовом до суду та визнання причин такого пропуску поважними, суд зобов`язаний був призначити до розгляду у судовому засіданні із заслуховуванням думки сторін та учасників справи.

Також, звертаю увагу на те, що 04 жовтня 2019 року Головним управління Національної поліції в Житомирській області подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Однак, під час засідання 14.11.2019 року суд першої інстанції усною ухвалою поновлює строк звернення позивачу, який був пропущений з поважних причин.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 243 КАС України окремим документом викладаються ухвали з питань продовження та поновлення процесуальних строків.

Більше того, факт коли позивач дізнався про оскаржуваний наказ являється саме 07.06.2019 року, що підтверджується актом про відмову в ознайомлені з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, отримання витягу з наказу по особовому складу, трудової книжки та військового квитка від 07.06.2019 року (а.с.102). Факт ознайомлення з наказом, також підтверджується диском з відеофіксацією про вручення вказаного наказу, яка здійснювалася на цифрову нагрудну відеокамеру "CammPro" I826R2/3//32, яка перебуває на балансі ГУНП інв. №002 (а.с.115).

Зважаючи на вищезазначені обставини у даній справі у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, приходжу до переконання про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважую на відсутність обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, причини, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

В аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом строку.

З урахуванням викладеного, вважаю, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску строку звернення до суду, на чому наполягав відповідач, ухвалу щодо поважності причин пропуску звернення до суду та поновлення вказано строку судом першої інстанції в порушення п. 7 ч. 5 ст. 243 КАС України не прийнято, а тому і відповідно оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для зміни рішення є, окрім іншого, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною другою вказаної статті визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, встановлені у справі обставини підлягають врахуванню при прийнятті рішення за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, а саме залишення позовної заяви без розгляду.

Суддя Совгира Д. І.