Справа № 826/6347/15
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6347/15 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Чаку Є.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінету Міністрів України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Київенерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності, визнання постанови незаконною та нечинною в частині,-

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_2 ) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач 1, НКРЕКП) та Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 2, КМУ), в якому просять:

1) визнати протиправною бездіяльність КМУ та НКРЕКП у зв`язку з недотриманням під час прийняття постанови НКРЕКП №146 від 17 жовтня 2014 року встановленого пунктом 7 частини першої статті 30 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" такого принципу державного регулювання цін/тарифів, як випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово - комунальні послуги;

2) визнати незаконними і нечинними з моменту прийняття підпункти 135 і 136 пункту 1 постанови НКРЕКП №146 від 17 жовтня 2014 року "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг".

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що Укази Президента України щодо утворення НКРЕКП і положення про його діяльність є неконституційними і незаконними, оскільки видані поза межами повноважень Президента України і на підставі законодавчого акту, положення якого щодо відповідних повноважень Президента України визнані неконституційними у справі про національні комісії природних монополій. Отже, на їх думку, НКРЕКП є неконституційно та незаконно утвореним органом. Також, позивач зазначив, що чинним законодавством не передбачено повноважень НКРЕКП на установлення тарифів на послуги централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 207-212, том І).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що НКРЕКП прийнято постанову "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" від 17 жовтня 2014 року №146 (далі по тексту - Постанова №146).

Вказаною постановою, відповідно до статей 5, 6Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715, Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, зокрема:

135) публічним акціонерним товариством "Київенерго" зі структурою, наведеною в додатку 135 до цієї постанови:

з централізованого опалення:

для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 374,60 грн/Гкал (з податком на додану вартість);

для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 9,20 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

з централізованого постачання гарячої води:

за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 25,06 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість);

за відсутності рушникосушильників - 23,43 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість);

136) товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" зі структурою, наведеною в додатку 136 до цієї постанови:

з централізованого опалення:

для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 352,70 грн/Гкал (з податком на додану вартість);

для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 9,33 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

з централізованого постачання гарячої води:

за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 23,81 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість);

за відсутності рушникосушильників - 22,29 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість).

Посилаючись на ту обставину, що вказана постанова винесена відповідачем за відсутності у нього таких повноважень, підписана неповноважною особою, а також прийнята без урахування рівня доходів населення, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вказав, що НКРЕКП як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до Закону України «Про природні монополії» наділена повноваженнями по становленню тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснює НКРЕКП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про відсутність у відповідача повноважень на прийняття постанови № 146, колегією суддів встановлено наступне.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначено Законом України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР (далі - Закон № 575/97-ВР).

Відповідно до ст. 11 цього Закону (в редакції на час існування спірних правовідносин) органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, регулює діяльність суб`єктів природних монополій у сфері електроенергетики та господарюючих суб`єктів, які діють на суміжних ринках, а також виконує інші функції відповідно до законодавства.

Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, визначається Законом України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року №1682 (далі - Закон №1682), іншими законами та нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про природні монополії", дія якого поширюється на відносини, що виникають на товарних ринках України, які перебувають у стані природної монополії, та на суміжних ринках, встановлено, що державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

До основних завдань національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, ст. 12 Закону № 575/97-ВР віднесено забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

Статтею 11 Закону №1682передбачено, що Національні комісії регулювання природних монополій (далі - комісії) є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України. Комісії підпорядковуються Президенту України, підзвітні Верховній Раді України.

Комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України.

Указами Президента України від 27.08.2014 року № 692 та № 693 були ліквідовані Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, що діяли на підставі Положень, затверджених Указами Президента України від 23.11.2011 року № 1059 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики" та № 1073 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулюванні у сфері комунальних послуг".

В подальшому Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 на виконання Закону України "Про природні монополії", Закону України "Про електроенергетику", Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - Положення).

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями НКРЕКП є, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, а також забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики.

Згідно з пп. 7 п. 4 Положення НКРЕКП установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання.

З огляду на викладене, затвердження тарифів на електричну енергію, яке є предметом оскаржуваної у даній справі постанови НКРЕКП, відноситься до повноважень саме Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність у НКРЕКП повноважень по зміні чи встановленню тарифів на електроенергію.

Разом з тим, Закон не передбачає, що повноваження такого органу обмежуються виключно сферою енергетики та не можуть поширюватися й на інші сфери правовідносин, у тому числі, щодо комунальних послуг.

Відповідно до Правил сучасного українського правопису, власні назви пишуться з великої літери, натомість у п.п. 7 ч. 3 ст. 4 Закону словосполучення "національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики" зазначене з малої літери.

Крім того, згідно з правилами нормотворчої техніки, у законах України визначаються лише родові ознаки суб`єктів владних повноважень, порядок їх створення і сфера повноважень без зазначення власних назв. Власні назви таких суб`єктів владних повноважень визначаються у розпорядчих документах про їх створення.

Таким документом є Указ Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

При вирішенні справи колегія суддів враховує, що хоча формально НКРЕКП не визначена правонаступником НКРЕ, проте, виходячи з покладених на неї завдань та функцій, до неї перейшли всі повноваження НКРЕ, а тому НКРЕКП, з огляду на принцип безперервності здійснення державної влади та її стабільності, є функціональним правонаступником ліквідованої НКРЕ.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи позивача про відсутність у НКРЕКП компетенції та повноважень на встановлення тарифів на електроенергію.

Стосовно доводів позивача про порушення при прийнятті оскаржуваної постанови вимог п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яким передбачено, що державне регулювання цін/тарифів повинно здійснюватися з дотриманням принципу гарантії соціального захисту населення при оплаті за житлово-комунальні послуги та випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, колегія суддів зазначає таке.

05 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 83 "Про посилення соціального захисту населення в умовах підвищення цін і тарифів на комунальні послуги".

Пунктом 2 цієї постанови передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням населенню компенсації додаткових витрат на оплату комунальних послуг в умовах підвищення цін і тарифів на послуги (далі - компенсація), здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (Офіційний вісник України, 2002 р., N 10, ст. 482; 2003 р., N 44, ст. 2309).

З огляду на викладене, доводи позивача про порушення при прийнятті спірної постанови гарантій соціального захисту населення не підтверджуються.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегією суддів не встановлено фактів порушення відповідачем зазначених критеріїв, а тому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 826/16994/15 та Верховного суду від 07.10.2019 року у справі № 826/15733/15, від 21.12.2019 року у справі № 826/9907/15.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінету Міністрів України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Київенерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності, визнання постанови незаконною та нечинною в частині.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Є.В. Чаку

Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.