Справа № 554/7457/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р.Справа № 554/7457/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, 36002, повний текст складено 25.08.20 року по справі № 554/7457/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Андрія Анкуца від 03.08.2020 № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване в частині рішення є невмотивоване, оскільки позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває, накладене на нього стягнення у виді штрафу за порушення правил перебування на території України сплатив добровільно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 25.08.2020позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення УДМС України в Полтавській області від 03.08.2020 року № 13 в частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про наявність в ДМС дискреційних повноважень під час прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну позивача, яке є правомірно прийнятим у умовах встановлених в спірних правовідносинах обставинах.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області А. Анкуца № 13 від 03.08.2020 примусово повернуто до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 02.09.2020 року, а також заборонено йому подальший в`їзд в Україну строком на 3 роки (а.с. 7).

Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що 11.03.2020 у м. Полтава виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянином Молдови ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який останній раз в`їхав в Україну 01.05.2019 через КПП «Могилів-Подільський» по паспортному документу АА0542951, дійсному до 26.11.2022.

11.03.2020 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 2040 грн., який останнім сплачено. Під час спілкування з позивачем установлено, що він проживає по АДРЕСА_1 , офіційних джерел доходів та власного житла в Україні не має. До органів ДМС з заявою про продовження строку перебування в Україні та визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, документального підтвердження підстав для подальшого перебування в Україні та документів на право проживання в Україні не надав. Заборони примусового повернення його з України відсутні.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням в частині заборони в`їзду в Україну строком 3 роки, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (надалі - Інструкція).

Згідно з п. 1.5 Інструкції, іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Тобто, з урахуванням вищевказаних норм, уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Колегія суддів зазначає, що встановлена, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень та не обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 по справі № 802/294/17 та від 11.02.2020 по справі № 806/1200/18.

Зі змісту рішення головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Андрія Анкуца від 03.08.2020 № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли примусове повернення з України в країну походження чи третю країну.

Крім того, за вчинене адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП позивачем штраф сплачено в добровільному порядку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріали справи не містять.

Порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів примусу у вигляді повернення у країну походження, та у даних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вчинене позивачем порушення, без необхідності заборони в`їзду в України терміном на три роки.

Відповідно до відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З встановлення судовим розглядом відсутності дотримання відповідачем вимог обґрунтованості (з урахуванням усіх обставин) та пропорційності під час прийняття оскаржуваного рішення, в частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25.08.2020 року по справі №554/7457/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 06.10.2020 року