Справа № 520/7287/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р. № 520/7287/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника позивача - Богомол Т.С.,

представника відповідача - Потапенко І.О.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/7287/2020 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 15.01.2020 № 3, № 3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомленнярішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Працівниками Головного управлінням ДПС у Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки перевіряючими складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019, висновками якого встановлено наступні порушення, зкорема:

- п.44.1, п.44.2 ст.44. пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.10, п.11, п.20 П(С)БО 16 "Витрати" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248), п.п.5.4 п.5 Розділу II П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01 2011 № 25, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 189/18927), підприємством завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, на загальну суму 10277213,00 грн, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1849898,00 грн, в тому числі: за 2017 рік у сумі 371805,00 грн, за 2018 рік у сумі 683487,00 грн, за 1 квартал 2019 року у сумі 174312,00 грн, за півріччя 2019 року у сумі 202008,00 грн, за III квартал 2019 року у сумі 418286,00 грн;

- п. 198.1. п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200. п.201.1 ст.201 розділу V Податкового кодексу України, ч.7 п.4 розділу V "Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку па додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зареєстровано в мін. Юсті України від 29.01.2016 за № 159/28289), ТОВ "Надєжда" безпідставно завищено суму податкового кредиту на загальну суму 7399154,00 грн, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 податкової декларації з ПДВ) у відповідних податкових періодах, на загальну суму 331758,00 грн, в т.ч.:- по податковій декларації з податку на додану вартість поданій за вересень 2019 року (вх. від 18.10.2019 № ) в сумі 331758,00 грн.

Не погоджуючись із висновками вказаного акту перевірки, підприємством подано заперечення від 27.12.2019 до податкового органу.

Листом № 772/10/20-40-05-03-15 від 11.01.2020 відповідач повідомив позивача про те, що висновки оскаржуваного акту перевірки залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2020 року: № 3 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2312372,50 грн (за податковими зобов`язаннями - 1849898 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 462474,50 грн); № 3 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 331758 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, підприємство оскаржило їх до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 11619/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу ТОВ "Надежда" - залишено без задоволення.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Між ТОВ "Надежда" та ТОВ "Грейс Трейд" укладено договір поставки товару № 19042017 від 19.04.2017, відповідно до якого ТОВ "Грейс Трейд" (продавець) зобов`язується протягом строку дії даного договору поставити ТОВ "Надежда" (покупець) товар окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених даним договором.

Виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними: № РН-0000213 від 25.04.2017 на загальну суму 774679,81 грн, в т.ч. ПДВ 129113,30 грн, № Р11-0000217 від 26.04.2017 на загальну суму 154527,56 грн, в т.ч. ПДВ 25754,59 грн, № РН-0000214 від 28.04.2017 на загальну суму 480241,33 грн, в т.ч. ПДВ 80040.22 грн.

Оплата за результатом вказаних господарських правовідносин здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується банківськими виписками за лютий 2019 року.

Транспортування придбаних у ТОВ "Грейс Трейд" товарів підтверджується товарно-транспортними накладними № 213 від 25.04.2017, № 217 від 26.04.2017, № 214 від 28.04.2017.

Між ТОВ "Надежда" та ТОВ "Сатин Про" укладено договір суборенди № 01/01/19 від 31.12.2018, згідно умов даного договору ТОВ "Сатин Про" (орендар) зобов`язується передати в порядку та на умовах, визначених цим договором, а ТОВ "Надежда" (суборендар) зобов`язується прийняти в платне, строкове користування об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 1474,30 кв.м., що розташоване на 1-му поверсі 1 поверхової будівлі в літ. "М-1", та приміщення загальною площею 558,30 кв.м. в літ. "Л-1", згідно технічного паспорту, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заводу Комсомолець. 36; об`єкт суборенди вважається переданим в суборенду з моменту підписання акту приймання -передачі.

Передача об`єктів суборенди від орендаря до суборендаря підтверджується актами приймання - передачі об`єкту суборенди від 01.01.2019 та від 30.04.2019.

Виконання умов вказаного договору підтверджується: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 581099,50 грн, у т.ч. ПДВ 96849,90 грн: № ОУ-0000075 від 31.03.2019, № ОУ- 0000102 від 30.04.2019, № ОУ-0000127 від 31.05.2019, № ОУ-0000156 від 30.06.2019, № ОУ-0000178 від 31.07.2019, № ОУ-0000210 від 31.08.2019, № ОУ-0000236 від 30.09.2019 та банківськими виписками, на підтвердження перерахування коштів на рахунок ТОВ "Сатин Про", за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року.

Відповідно до п. 6.4 договору суборенди № 01/01/19 від 31.12.2018 окрім сплати плати за суборенду, суборендар сплачує орендарю витрати за спожиті комунальні послуги; компенсація витрат орендаря за комунальні послуги (електроенергія, водопостачання, опалення та вивезення сміття) розраховується за фактично спожиту суборендарем кількість відповідних послуг, визначену на підставі даних приладів обліку, а в разі їх відсутності чи несправності - на підставі рахунків підприємств-постачальників відповідних послуг (в залежності від виду послуг: пропорційно займаній площі, кількості працівників, тощо), згідно рахунків - фактур, які надає орендар за тарифами підприємств-постачальників відповідних послуг - протягом п`яти банківських днів, з дня надання рахунку орендарем.

Також, суд зазначає, що в листі ТОВ "Сатин Про" № 2 від 16.09.2020 позивача повідомлено про те, що рахунки та акти перевисталялися згідно документів від Орендодавця на відшкодування експлуатаційних витрат, які складаються з компенсації за спожиту електроенергію, вивіз сміття, охорону загальної території, обслуговування під`їзних шляхів, зовнішніх та внутрішніх комунікаційних мереж, обслуговання внутрішніх та загальних електромереж, освітлення загальної території.

Отже, компенсація експлуатаційних витрат встановлена договором суборенди №01/01/19 від 31.12.2018 та підтверджується вказаним листом ТОВ "Сатин Про".

Між TOB "Надежда" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОН ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 (постачальники) укладено договори поставки № 141118 від 14.11.2018, № 260418 від 26.04.2018, № 171218 від 10.05.2018, № 050619 від 05.06.2019, № 01022019 від 11.02.2019, №17/12/18-1 від 17.12.2018, № 10062019 від 10.06.2019, № 12062019 від 2019, № 140319 від 14.03.2019, № 06062019 від 06.06.2019.

Умовами вказаних договорів поставки передбачено, що постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує відходи полімерні, а саме, вторинну ПЕТФ пляшку (товар); найменування, асортимент, кількість, одиниця виміру товару вказуються в рахунку та видаткових накладних.

Виконання даних договорів підтверджується видатковими накладними на загальну суму 7726067,02 грн, а саме:

- по ФОП ОСОБА_1 : № 6 від 14.11.2018 на суму 136125,92 грн, № 8 від 23.11.2018 на суму 151296,08 грн, № 10/1 від 28.11.2018 на суму 29738,05 грн, № 19/06 від 19.06.2019 на суму 49996,10 грн, № 08/07 від 08.07.2019 на суму 90012,00 грн, №17/07 від 17.07.2019 на суму 50000,00 грн, № 15/08 від 15.08.2019 на суму 30000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_2 : № 1 від 30.04.2018 на суму 211950,00 грн, № 2 від 25.05.2018 на суму 154560,00 грн, № 3 від 31.05.2018 на суму 158900,00 грн, № 4 від 14.06.2018 на суму 191700,00 грн, № 5 від 20.06.2018 на суму 233820,00 грн, № 6 від 10.07.2018 на суму 183600,00 грн, № 7 від 26.07.2018 на суму 211680.00 грн, № 8 від 10.08.2018 на суму 143500,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_3 : № 1 від 18.05.2018 на суму 100030,00 грн, № 2 від 21.05.2018 на суму 150010,00 грн, № 3 від 25.05.2018 на суму 100030,00 грн, № 4 від 21.06.2018 на суму 150010,00 грн, № 5 від 22.06.2018 на суму 100000,00 грн, № 6 від 11.07.2018 на суму 50008,00 грн, № 7 від 18.07.2018 на суму 100002,00 грн, № 8 від 25.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 9 від 26.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 10 від 29.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 11 від 30.10.2018 на суму 200060,00 грн, № 11 від 22.11.2018 на суму 200060,00 грн, № 12 від 30.11.2018 на суму 150010,00 грн, № 1 від 27.02.2019 на суму 60004,00 грн, № 2 від 15.03.2019 на суму 60004,00 грн, № 5 від 15.04.2019 на суму 50008,00 грн, № 8 від 18.06.2019 на суму 50008,00 грн, № 9 від 17.07.2019 на суму 35000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_4 : № 9 від 17.10.2018 на суму 200004,00 грн, № 11 від 22.10.2018 на суму 90006,00 грн, № 1 від 16.01.2019 на суму 30000,50 грн, № 2 від 11.02.2019 на суму 150002,50 грн, № 3 від 19.02.2019 на суму 50010,50 грн;

- по ФОП ОСОБА_5 : № 05/06 від 05.06.2019 па суму 60000,00 грн, № 11/06 від 11.06.2019 на суму 60000,52 грн, № 19/06 від 19.06.2019 на суму 50005,00 грн, № 08/07 від 08.07.2019 на суму 60000,00 грн, № 17/07 від 17.07.2019 на суму 150012,50 грн, № 25/07 від 25.07.2019 на суму 120000,00 грн, № 15/08 від 15.08.2019 на суму 100001,00 грн, № 04/09 від 04.09.2019 на суму 50000,00 грн, № 2209 від 23.09.2019 на суму 70009,40 грн, № 2309 від 23.09.2019 на суму 80000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_6 : № 15 від 12.02.2019 на суму 89318,00 грн, №16 від 19.02.2019 на суму 65860,00 грн, № 18/1 від 25.02.2019 на суму 65416,00 грн, № 60 від 19.06.2019 на суму 49999,90 грн;

- по ФОП ОСОБА_7 : №1 від 22.02.2019 на суму 49999,68 грн, № 2 від 27.02.2019 на суму 100000,11 грн, № 3 від 14.03.2019 на суму 50005,00 грн, № 4 від 04.04.2019 на суму 50001,50 грн, № 5 від 10.06.2019 на суму 80000,20 грн;

- по ФОП ОСОБА_8 : № 1 від 14.06.2019 на суму 99997,00 грн, № 2 від 21.06.2019 на суму 50003,00 грн, № 3 від 01.07.2019 на суму 50016,50 грн, № 4 від 03.07.2019 на суму 99999,00 грн, № 5 від 17.07.2019 на суму 50000,00 грн, № 6 від 23.07.2019 на суму 50002,90 грн, № 7 від 05.08.2019 на суму 50058,00 грн, № 8 від 02.09.2019 на суму 50005,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_9 : № 1 від 12.06.2019 на суму 20977,00 грн, № 2 від 14.06.2019 на суму 26114,00 грн, № 3 від 20.06.2019 на суму 20366,00 грн, № 4 від 04.07.2019 на суму 30000,00 грн, № 5 від 16.07.2019 на суму 35000,00 грн, № 6 від 14.08.2019 на суму 35001,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_12 : №1 від 15.03.2019 на суму 100000,04 грн, № 3 від 20.03.2019 на суму 50000,02 грн, № 10 від 25.06.2019 на суму 100000,04 грн, № 11 від 24.07.2019 на суму 100000,04 грн, № 12 від 02.08.2019 на суму 100000,04 грн, № 13 від 08.08.2019 на суму 100000,04 грн, № 14 від 09.09.2019 на суму 100000,04 грн;

- по ФОП ОСОБА_11 : № 15 від 06.06.2019 на суму 117473,90 грн, № 16 від 24.06.2019 на суму 52477,00 грн, № 17 від 18.07.2019 на суму 125079,80 грн, № 18 від 20.08.2019 на суму 104208,80 грн, № 19 від 27.09.2019 на суму 106463,00 грн.

Оплата за вказаними господарськими операціями підтверджується банківськими виписками та видатковими касовими ордерами за відповідний період.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що позивачем не надано документальне підтвердження факту транспортування (перевалки) товарів та навантажувально-розвантажувальних робіт, суд вказує наступне.

Відповідно до умов вказаних договорів умовами поставки поставка товарів здійснюється транспортом покупця (ТОВ "Надежда"). При цьому, поставка товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарно - транспортними накладними.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до інформації з баз даних ДПС та звітів (декларацій) наданих вказаними фізичними особами - підприємцями не встановлено інформацію, яка свідчила б про наявність найманих працівників, інформації про походження товарів, наявність приміщень для приймання (зберігання) товарів, суд зазначає наступне.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Суд зазначає, що право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об`єкта оподаткування, платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Суд зазначає, що за статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною, що підтверджується первинними документами.

Згідно із пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

В силу приписів абз. 1 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми Кодексу дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Так, договори, укладені позивачем із його конрагентами та первинні документи, що підтверджують реальність вказаного правочину, оформлені сторонами належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проведені господарські операції за вищевказаними правочинами мали реальну господарську ціль для досягнення мети, а саме отримання прибутку.

Поряд із тим, в ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивача є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Позивачем як доказ здійснення господарських операцій, були надані суду усі належним чином засвідчені копії податкових, видаткових накладних, актів виконаних робіт (послуг). Вказані документи відповідають вимогами первинності в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Оцінивши наданні сторонами докази за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані первинні документи визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника.

Щодо порушення позивачем п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість в сумі, суд зазначає наступне.

Так, контролюючий орган зазначив, що позивачем не підтверджено попередньо включені до складу податкового кредиту, суми податку, проте, суд не погоджується із вказаним висновком, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

За правилами п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані первинні документи визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті перевірки № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019 висновків, а відтак і законності винесених спірних податкових повідомлень - рішень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 15.01.2020 № 3, № 3 є протиправними, а тому, підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" (місцезнаходження: майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 14/1, корп. 4, м. Харків, 61001, ідентифікаційний код - 30592414) до Головного управління ДПС у Харківській області (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 43143704) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 3 від 15.01.2020 з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 2312372 (два мільйона триста дванадцять тисяч триста сімдесят дві) грн 50 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 3 від 15.01.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 331758 (триста тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" (ідентифікаційний код - 30592414) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43143704) судовий збір у розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2020 року.

Суддя А.С. Мороко