Справа № 520/9831/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 р.Справа № 520/9831/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., повний текст складено 21.12.19 року по справі № 520/9831/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський елеватор"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський елеватор", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення , , від 10.09.19, прийняті за результатами перевірки ТОВ Шевченківський елеватор на підставі акту від 29.08.2019 р. 2996/20-40-14-18-07/42977130; судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що висновки акту перевірки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, при винесенні оскаржуваних рішень контролюючим органом не взяті до уваги усі обставини здійснення підприємством господарської діяльності. Посилаючись на викладені доводи вважає неправомірними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення , , від 10.09.2019 року.

11 грудня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення , , від 10.09.19, прийняті за результатами перевірки ТОВ Шевченківський елеватор на підставі акту від 29.08.2019 р. 2996/20-40-14-18-07/42977130.

Стягнуто на користь ТОВ " Шевченківський елеватор" за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 6559 грн. 89 коп.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, а також дотримання податковим органом вимог чинного законодавства у спірних правовідносинах та правомірність податкових повідомлень-рішень , , від 10.09.2019 року. Звертає увагу на порушення позивачем вимог податкового законодавства, що призвело до необґрунтованого декларування в податковій звітності від`ємного значення фінансового результату до оподаткування за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 в сумі 195371.00 грн., заниження податку на прибуток за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 у розмірі 47559.00 грн. та зниження податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 у розмірі 146003.88 грн. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, вважає правомірним рішення суду першої інстанції, яке скасуванню не підлягає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб`єкта господарювання юридичної особи, основним видом діяльності якого згідно витягу з ЄДРПОУ в тому числі є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин, неспеціалізована оптова торгівля, складське господарство, надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна тощо.

На підставі наказу від 08.08.2019 5591 фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, про що складено акт від 29.08.2019 2996/20-40-14-18-07/42977130.

Під час проведення перевірки встановлено порушення:

п.44.1 ст.44, п.134.1.1 п.134 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України, що призвело до необґрунтованого декларування в податковій звітності від`ємного значення фінансового результату до оподаткування за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 в сумі 195371.00 грн., заниження податку на прибуток за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 у розмірі 47559.00 грн.;

п.п.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1, 266.3.3 п.266.3, п.п. 266.7.5 п.266.7 ст.266 ПК України, внаслідок чого знижено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період з 26.04.2019 по 31.07.2019 у розмірі 146003.88 грн.

Порушення встановлені актом перевірки, стали підставою для винесення 10.09.2019 податкових повідомлень-рішень , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 59448.75 грн., в тому числі основний платіж 47559.00 грн., штрафні санкції 11889.75 грн.; , яким зменшено суму від`ємного значення у розмірі 195371.00 грн; , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 182504.85 грн., в тому числі основний платіж 146003.88 грн. та штрафні санкції у сумі 36500.97 грн.

Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що будівлі, що входять до складу майнового комплексу та використовуються для цілей забезпечення його діяльності необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, які не є об`єктом оподаткування. Також, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами у перевіряєхмий період.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення від 10.09.2019 , колегія суддів вказує на таке.

Податковий кодекс є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю. Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

У відповідності пп. 14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Підпунктом "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В свою чергу, ПК України не містить тлумачення терміну "будівлі промисловості", що використовуються в пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Не наведено такого тлумачення і іншими нормативними актами, що діють в Україні.

Разом з тим, Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 530 (далі - ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність-процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Тобто, в цілях застосування норм пункту 266.2.2 статті 266.2 ПК України промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.

Водночас, термін промислове підприємство охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку (ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964). При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) належать будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) включає в себе наступні класи: Будівлі промислові (код 1251) та Резервуари, силоси та склади (код 1252).

Клас «Будівлі промислові» (код 1251) включає в себе: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням. Клас «Резервуари, силоси та склади» (код 1252) включає в себе резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади, а також складські майданчики.

Таким чином, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення обчислюється відсотковим співвідношенням площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

При цьому, нормами Податкового кодексу України, з метою застосування положень підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, обмежень щодо використання або невикористання таких об`єктів нерухомості за цільовим призначенням не передбачено.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, позивачу на підставі договору укладеного з ТОВ «Гутянський елеватор» належать нежитлові приміщення, які відносяться до класу 1251 « будівлі промисловості» ДК 018-2000, в тому числі : будівля, нежитлова будівля вагонної вагової, загальною площею 19.2 м2, що знаходиться за адресою: смт. Шевченкове, Харківський шлях 2Б, реєстраційний номер 257; комплекс загальною площею 13543.3 м2 за адресою смт. Шевченкове, вул.Шевченка, 2 реєстраційний номер об`єкту 57; комплекс загальною площею 15878.3 м2, за адресою смт. Шевченкове, Харківський шлях1, реєстраційний номер об`єкту 57.

ТОВ «Шевченківський елеватор» є власником (на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від «02» травня 2019 р., укладений між ТОВ «Тушинський елеватор» та ТОВ «Шевченківський елеватор», що вбачається з відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно) нежитлових приміщень, що належать до класу (код 1251) «Будівлі промислові» відповідно до ДК 018-2000, а саме:

-будівля, нежитлова будівля вагонної вагової, загальна площа (кв.м): 19.2, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Шевченківський р., смт. Шевченковс, Харківський шлях, будинок 2-Б, реєстраційний номер об`єкта: 1 57;

-комплекс, загальною площею (кв.м.): 13543,3 (до складу комплексу входять: Контора А,а, 91,1 кв.м.; Битові Б,б,61, 75,9 кв.м.; ОСОБА_1 в.ві, 36,6 кв.м.; 2-х Трансформаторна підстанція 10/04 400x2 кВт,Д, 61,9 кв.м.; Зерносушилка Є,68,9 кв.м.; Бункер відходів Й; Будівля зерносушилки П2 ДСП32, У, уі, 74,0 кв.м.; Будівля зерносушилки ДСП 32, 3,4 Ю, Ю1, 68,6 кв.м.; Гараж для автомобілей E, 104,7 кв.м.; Будівля РП між ємкостями З, 31, 32, 33, 34, 257,5 кв.м.; Робоча вежа Р,Р1,Р2,РЗ, 312,0 кв.м.; Зерносклад П2 С, 1129,6 кв.м.; Зерносклад ПЗ К, К1, 993,7 кв.м.; Склад 4,5,6,7 Л,Л1, 3661,2 кв.м.; Авторозвантажувач ГУАР-15 11,Зерносклад 8,9,10 Н, 3657,6 кв.м.; Зерносклад ПІ2, зерносклад П11 Т,Т1, 2574.4 кв.м.; Зерноочищувальний агрегат ЗАВ-40 X; Будівля лабораторії Ц, ЦІ, 110,6 кв.м.; Авторозгрузчик УРАГ-ЗОт ПЗ; Трансформаторна підстанція 10/04кВт 630x2 кВт Ч; Металева споруда 35; Норійна вежа Ш; Бункер відходів Й1; Норійна вежа Ш1; Вбиральня Ж; Вбиральня Ж1; Навіс МІ; Будівля машинного відділу майстерня ГЗ; Будівля машинного відділу майстерня Г2; Будівля машинного відділу майстерня ТІ; Будівля машинного відділу майстерня Г; Резервуар 50м Ф1.Ф2, ФЗ; Робоча вежа норійна склад №8 НІ; Огорожа №1, №2, №3, №4, №5. №6; Пункт вигрузки П; Будівля авторозгрузки ТУ АР-ЗО ПІ; Будівля авторозгрузки ГУАР-30 П2; Норійний приямок Т2; Майстерня з ремонту обладнання Е, 210,4 кв.м.; Ємкості металічні для зберігання зерна 1-6; Бункер відходів Й1), що знаходиться за адресою: Харківська обл., Шевченківський р., смт. Шевченковс, вул. Шевченка, будинок 2, реєстраційний номер об`єкта: 57;

-комплекс, загальною площею (кв.м.): 15878,3 (до складу комплексу входять: Контора з лабораторією А,а, 423,3 кв.м.; Склад насіння в тарі Б, 1211,6 кв.м.; Молотильно-калібровочшш завод Б1,Б2, 1248,4 кв.м.; Склад насіння в тирі В, 1299, 7 кв.м.; Гараж на 2 машини Г, 41, 7 кв.м.; Підсобний корпус з 4-ма гаражами та навісом Ф, Ф1, 665,3 кв.м.; Склад обмолоченого насіння Д Д1, 604,8 кв.м.; Внутрішні мережі каналізації з КНС д, 20,0 кв.м.; Будівля сушки з топками Е, El, Е2, ЕЗ, Е4, Е5, 1406,0 кв.м.; Адміністративна будівля Ж, 191,8 кв.м.; Будівля виробничого цеху З, 31, 32, 33, 34, 6019,5 кв.м.; Будівля вагової для автомобілів з навісом ї, її, 23,9 кв.м.; Лабораторія ЛКП-хім з візіровочним майданчиком Й, Й1, 15,3 кв.м.; Будівля компресорної станції К, К1, 78,9 кв.м.; Будівля насосної статні на арт.скважинах Д ЛІ, 28,9 кв.м.; Будівля насосного складу рідкого палива М. МІ, М2, 21,7 кв.м.; Склад світлого палива Н, 9,8 кв.м.; Пісобний корпус-столова С. СІ, СЗ, 421,3 кв.м.; Свинарник У, У1, 354,3 кв.м.; Електроцех X, XI, 231,8 кв.м.; Бункер тимчасового зберігання Х2, Х4, 187,9 кв.м.; Будівля складу солі та крейди та зарядний пункт Ю, Ю1, 489,0 кв.м.; Будівля котельні Я, 697,0 кв.м.; Убиральня. Т; Перонний санвузол ТІ; Подвірна убиральня Т2; Підсобна будівля погріб 11; Підсобна будівля погріб ПІ; Огорожа №1, №2, №3, №4; Подвірна убиральня 13; Бокс для стоянки тепловозів О, 62,7 кв.м.; Коровник ЦІ, Ш1, 143,7 кв.м.; Ємкості металеві 11-14; Кормокухня свинарника И; Резервуар для води 300 м; Резервуар для води 100м; Резервуар для води 100м), що знаходиться за адресою: Харківська обл., Шевченківський р., смт. Шевченкове, Харківський шлях, будинок 1. реєстраційний номер об`єкта: 57.

Вищезазначені будівлі фактично знаходяться на двох земельних ділянках:

-кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0240, площа земельної ділянки: 6.1826 га, місце розташування: Харківська область, Шевченківський район, смт. Шевченкове, вул. Шевченка, 2. Цільове призначення земельної ділянки: 11.02 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості";

-кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0265, площа земельної ділянки: 7.5956 га, місце розташування: Харківська область, Шевченківський район, смт. Шевченкове, вул. Кірова, 1. Цільове призначення земельної ділянки: 11.02 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд) підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості".

Згідно витягу з ЄДРПОУ одним з видів діяльності позивача є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (код 10.61 за КВЕД), яка віднесена до секції С «Переробна промисловість».

Крім зазначеного, позивач є підприємством агропромислового комплексу, що здійснює свою діяльність у сільськогосподарській сфері на ринку зерна. Підприємство надає комплекс послуг із зберігання зерна, що включає приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

За КВЕД одним з видів діяльності позивача є діяльність у сфері складського господарства, що фактично включає в себе діяльність із зберігання та складування зернових культур.

Враховуючи вищевикладене, позивач є суб`єктом ринку зерна та здійснює свою діяльність у відповідності до положень Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» суб`єктами зберігання зерна є: зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні і комбікормові підприємства), суб`єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб`єкти господарювання, які беруть участь у процесі зберігання зерна. Відповідно до пункту 15 статті 1 цього Закону, зерновий склад - суб`єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов`язань за складськими документами на зерно.

Згідно із пунктом 10 статті 1 цього Закону, процес зберігання зерна являє собою комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно, всі будівлі і споруди товариства використовуються у технологічному процесі зберігання зерна, а тому є такими що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а процес зберігання зерна полягає не тільки у знаходженні зерна у місцях його зберігання (токів, зерноскладів, елеваторів, насіннєсховищ силосного типу, одноповерхових складів з горизонтальними або похилими підлогами та допоміжних будівель), а й у проведенні з ним певних технологічних операцій, які є необхідними для доведення якості зерна до необхідних вимог діючих стандартів та надання йому стійкості під час зберігання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будівлі, які використовуються позивачем в наданні послуг із зберігання зерна становлять цілісний майновий комплекс та є промисловими будівлями в силу свого функціонального призначення та безпосереднього використання. Будь-яких доказів використання позивачем вказаних будівель для цілей не пов`язаних з роботою підприємства відповідачем не надано.

Отже, будівлі, що входять до складу майнового комплексу та використовуються для цілей забезпечення його діяльності необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що дає підстави для висновку, що наявні у позивача нежилі приміщення підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2019 , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 182504.85 грн., в тому числі основний платіж 146003.88 грн. та штрафні санкції у сумі 36500.97 грн.

Щодо прийнятих податкових повідомлень-рішень , від 10.09.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до п.п. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Положеннями п.138.2 ст.138 ПК України визначено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується в тому числі на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті. Так, за приписами п.п. 14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до П (С) БО 16 «витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за 318 елемент витрат - сукупність економічно однорідних витрат; об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат. Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.99 р. 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. ?88 (зареєстровано в Мін`юсті України 05.06.95р. 168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів зазначає, що право на формування податкового кредиту з ПДВ безпосередньо пов`язане з господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шевченківський елеватор" (замовник), та ФОП ОСОБА_2 (викконавець) укладено договір надання інформаційно-правових послуг від 02.05.2019 0205/2019-АО відповідно до якого виконавець зобов`язаний надати на користь замовника послуги інформаціно - правового характеру з правових питань щодо чинного законодавства України та правового аналізу ситуацій, що виникли в ході господарської діяльності позивача.

На виконання умов договору на адресу позивача виписано акти про надання послуг 156 від 31.05.2019, 139 від 30.06.2019, надано платіжне доручення від 19.07.2019 2.

Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договори про надання правової допомоги від 26.04.2019 2604 та від 01.07.2019 0107/01 відповідно до яких виконавець зобов`язується надавати правову допомогу в обсязі та на умовах , передбачених договором , в тому числі перевіряє відповідність вимогам законодавства України документи замовника, надає допомогу замовнику при підготовці та оформленні документів, що надаються замовником; приймає участь у підготовці та юридичному оформленні договорів, що укладаються замовником, надає допомогу в організації контролю за виконання зазначених договорів; представляє у встановленому законом порядку інтереси замовника в судових органах, зокрема в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та інших державних органах; здійснює у встановленому законом порядку захист прав та інтересів замовника у випадках передбачених кримінально-процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення; надає консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у замовника; інформує замовника, на його запит, про зміни в законодавстві та інші види правової допомоги.

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_3 на адресу позивача виписано акти про надання послуг від 30.04.2019, від 31.05.2019, від 30.06.2019, від 15.07.2019; надані платіжні доручення від 24.07.2019 7, від 17.09.2019 32, від 18.09.2019 33.

Положеннями ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги, як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Так, оцінивши зазначені правочин за правилами ст. 90 КАС України, колегія суддів зазначає, що правочини за формою та змістом не суперечать закону.

Таким чином, вищезазначені договори колегія суддів вважає належним та допустимим доказом наявності між позивачем та вказаним контрагентом факту надання консультаційний послуг.

Колегія суддів вказує на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а тому доводи апелянта про нереальність спірних господарських операцій, з огляду на деякі недоліки в оформленні документів, колегія суддів відхиляє.

Зокрема, контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, є недостовірні та (або) суперечливі.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року справа 820/13056/13-а, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом апеляційної інстанції.

З приводу посилання відповідача на неможливість встановити з наданих позивачем документів який економічний ефект спричинили надані послуги, колегія суддів вказує на те, що відсутність зв`язку консультаційних послуг з господарською діяльністю позивача не може обумовлюватись відсутністю факту збільшення доходу або появою нових контрагентів, тощо оскільки спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного здійснення діяльності підприємства, підвищення ефективності управління та організації товариства, підвищення ефективності правового забезпечення діяльності товариства та його бухгалтерського та податкового обліку, що і обумовлює господарський характер послуг наведених вище контрагентів для позивача.

При цьому такі послуги, зокрема з консультування з питань бухгалтерського обліку, оподаткування, комерційної діяльності, а також послуг з правової оцінки договорів, мають економічний ефект самі по собі, оскільки фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення платником податків законної мети їх здійснення для господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

Доводи відповідача щодо відсутності у актах виконаних робіт конкретного їх переліку, обсягу та змісту є безпідставними, оскільки чинним законодавством не наведено виключного переліку вимог щодо оформлення результатів виконання послуг. Зокрема, відсутність такої інформації не може бути підставою для невизнання актів як первинних документів. В свою чергу, у наявних в матеріалах справи актах міститься перелік отриманих послуг, їх зміст та обсяг.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували нікчемність укладених угод, відсутні докази та обґрунтування недійсності укладених позивачем правочинів.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 . Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо отримання (надання) консультаційних послуг, або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2019 , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 59448.75 грн., в тому числі основний платіж 47559.00 грн., штрафні санкції 11889.75 грн.; , яким зменшено суму від`ємного значення у розмірі 195371.00 грн;

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень , , від 10.09.2019, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення відносно ТОВ "Шевченківський елеватор" оскаржуваних податкових повідомлень.

Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність висновків акту перевірки та наявність підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/9831/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 06.10.2020 року