Справа № 240/12177/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/12177/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Попова О. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкової вимоги,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом, в якому просить скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 на суму 35 184,88 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі проведеної державної реєстрації 27.03.2008 року отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, про що свідчить свідоцтво № НОМЕР_1 від 27.03.2008 року. З 2015 року була подана заява до Житомирської ОДПІ про відмову від спрощеної системи оподаткування по причині відмови та припинення господарської діяльності. З моменту подачі такої заяви підприємницькою діяльністю позивач не займалася та не отримувала доходів і прибутки. Вказує, що з 26.01.2016 року і по даний час знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» на посаді інструктора виробничого навчання відділу управління персоналом. При цьому позивача було повідомлено та надано вимогу 26 листопада 2019 року про сплату боргу в сумі 35 184, 88 гривень та повідомлено про необхідність сплатити борг по єдиному внеску навіть за умови перебування у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за роботодавцем з 26 січня 2016 року .

Позивач вважає, що перебування у трудових відносинах та отримання застрахованою особою заробітної плати, на яку нараховується та з якої сплачується ЄСВ, виключає обов`язок сплати, як особою, яка зареєстрована як фізична особа підприємець, єдиного внеску, якщо підприємницьку діяльність особа фактично не здійснює та доходів не отримує.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 28 січня 2020 року 10:00 год.

28.01.2020 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 17.02.2020 року о 10:30 год.

12.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов ГУ ДПС в Житомирській області, представник просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем, позивач на момент винесення оскаржуваної вимоги в період з 27.03.2008 року по 30.10.2019 рахувалася фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування у Житомирському управлінні ГУ ДПС у Житомирській області.

За обліковими даними з інформаційної системи за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску що була передана з Пенсійного фонду України з 2013 року у розмірі 8645,62 грн., також недоїмка за 2017 рік, 2018 рік та І -III кв. 2019 року в сумі 35184,88 грн. На підставі вищевикладеного, ГУ ДПС у Житомирській області було сформовано ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 за №Ф-5736-23 на суму 35184,88 грн. Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. (3200.00 х 12 х 22% = 8448грн.). Відповідач зазначає, що з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст. 9 Закону №2464).

Протокольною ухвалою від 17.02.020 року судом замінено ГУ ДФС у Житомирській області на ГУ ДПС у Житомирській області та відкладено підготовче судове засідання на 10.03.2020 року об 10:30год.

03.03.2020 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на відзив, в якому представник зазначає, що позивач не є підприємцем, а як найманий працівник - ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» на посаді інструктора виробничого навчання відділу з управлінням персоналом, на повній ставці. Зокрема, роботодавець щомісячно сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неї в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати, тобто в сумі що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць. Вважає доводи відзиву ГУ ДПС у Житомирській області необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам та обставинам справи.

10.03.2020 року протокольною ухвалою оголошено перерву в підготовчому судовому засідання до 19.03.2020 року для надання додаткових доказів.

19 березня 2020 року судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням від позивача про відкладення розгляду справи на 14.04.2020 року о 12:00 год.

Ухвалою судді від 14.04.2020 року закрито підготовче провадження і призначено адміністративну справу до розгляду по суті на 14 травня 2020 року о 12:00 год

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду від №01-34 від 30 квітня 2020 року суддя Попова О.Г. перебувала у відпустці у період з 04 травня 2020 року по 15 травня 2020 року. Наступне судове засідання призначити на 28 травня 2020 року о 12:00 год.

28.05.2020 року до суду надійшло клопотання від позивача про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із відрядження, наступне судове засідання відкладено на 06 липня 2020 року о 11:00 год.

06.07.2020 року судове засідання не проводилося, до суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи з інших причин та розгляд справи відкладено на 03 серпня 2020 року о 11:00 год.

Судове засідання призначене на 03.08.2020 відкладено на 27.08.202 о 11:30 год.

27.08.2020 у зв`язку з клопотання представника відповідача, розгляд справи судом відкладено на 02.09.2020.

02.09.2020 від позивача до суду надійшли письмові доповнення до позову, в яких вказано, що за період з 2016 по 2020 розмір сплаченого ЄСВ за ОСОБА_1 в рази перевищує розмір нарахованого ЄСВ, що є додатковою підставою для скасування податкової вимоги. Позивач зазначає, що у 2015 році нею була продана до податкового органу заява про закриття підприємницької діяльності.

Судове засідання призначене на 02.09.2020 відкладено судом на 29.09.2020 об 11:30год.

25.09.2020 позивачем до суду подані письмові пояснення, в яких вказано, що про протиправність нарахування ЄСВ також свідчить не проведення податковим органом документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 29.09.2020, без виходу до нарадчої кімнати, суд заслухавши думку сторін, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на підставі проведеної державної реєстрації 27.03.2008 року отримала відповідне свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, про що свідчить свідоцтво № НОМЕР_1 від 27.03.2008 року, перебуваю на обліку в Житомирській ОДПІ як платник єдиного внеску за видом економічної діяльності по КВЕД 52.62.0 «Роздрібна торгівля з лотків та на ринках» (а.с.7,8).

Відповідно ЄДР номер запису 0018784 та Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Фора №Д5 ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність 29.10.2019 року.

Згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем, ФОП ОСОБА_1 в період з 27.03.2008 року по 30.10.2019 рахувалася фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування у Житомирському управлінні ГУ ДПС у Житомирській області.

За обліковими даними з інформаційної системи за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску що була передана з Пенсійного фонду України з 2013 року у розмірі 8645,62 грн., також недоїмка за 2017 рік, 2018 рік та І -III квр. 2019 року в сумі 35184,88 грн. із них,

за 2017 рік на суму 8448 грн (704 грн. х 12 місяця - 8448 грн.),

за 2018 рік на суму 9828,72 грн. (819.06 грн. х 12 місяців =9828,72 грн.)

та за І-ІІІ квартал 2019 року на суму 8262,54 грн. (918.06 грн. х 9 =8262,54 грн).

На підставі зазначених відомостей податковим органом сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 на суму 35 184,88 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом № 2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі по тексту - Інструкція №449).

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи наведене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 35184,88грн., оформлену вимогою від 07.11.2019 року №Ф-5736-23.

До вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 на суму 35 184,88 грн. увійшли суми єдиного соціального внеску за наступний період:

з 2013 року у розмірі 8645,62 грн. (сума боргу, яка нарахована та передана у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду);

за 2017 рік на суму 8448 грн (704 грн. х 12 місяця - 8448 грн.);

за 2018 рік на суму 9828,72 грн. (819.06 грн. х 12 місяців =9828,72 грн.);

та за І-ІІІ квартал 2019 року на суму 8262,54 грн. (918.06 грн. х 9 =8262,54 грн).

Як було встановлено судом, оскаржувана вимога складається, зокрема, із суми недоїмки у розмірі 26 539,26 грн, яка виникла внаслідок нарахування позивачу контролюючим органом мінімального внеску з ЄСВ за період з 2017 року по І-ІІІ квартал 2019 року.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з 26.01.2016 є найманим працівником, працює за трудовим договором, та починаючи з моменту працевлаштування до припинення підприємницької діяльності позивач як фізична особа-підприємець діяльність не здійснювала і не отримувала доходу від такої діяльності, а його роботодавцем виконувались всі вимоги щодо нарахування та своєчасності сплати за нього ЄСВ за вказаний період.

Як встановлено судом, згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 26.01.2016 року прийнята на роботу ТОВ «Кромберг енд Шуберт Житомир» на посаду комплектувальник проводів виробничого відділу, де працює по теперішній час (а.с.9-10).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву вказує на те, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці. При цьому, на думку відповідача, сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає), з приводу чого суд зазначає таке.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

За встановленими судом обставинами, позивач з 26.01.2016, тобто в період реєстрації фізичною особою-підприємцем, перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Кромберг енд Шуберт Житомир», вказане не заперечується сторонами.

Отже, вказана вище юридична особа як роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату за 2017 - 2019 роки, сплачувала за ОСОБА_1 як страхувальник єдиний соціальний внесок.

Контролюючий орган, при надісланні податкової вимоги від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 керувався офіційною інформацією з ЄДР, оскільки позивач був фізичною особою - підприємцем (з 27.03.2008).

Отже, встановлені у цій справі обставини свідчать, що у період з 26.01.2016 року по 1-3 кв. 2019 року, за який контролюючим органом позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 26 539,26 грн., остання перебувала у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцями сплачувався єдиний внесок, а також приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у зазначеному періоді, суд вважає, що оскаржувану вимогу в частині суми боргу у розмірі 26 539,26 грн. складено неправомірно, у зв`язку з чим дана вимога в цій частині підлягає скасуванню.

Доводи позивача про протиправність нарахування ЄСВ, оскільки податковим органом не проведено документальної перевірки, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 11.09.2019 у справі №826/11623/16.

Посилання позивача на постанову ВП ВС від 01.07.2020 у справі №260/81/19 є помилковими, оскільки суд змінив рішення суду першої інстанції шляхом викладення його мотивувальної частини, а саме підставою скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ стало відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів.

Також, доказів ініціювання в 2015 році позивачем процедури зняття з податкового обліку у встановлений законом спосіб та отримання ним відповідної довідки про зняття з податкового обліку на розгляд суду не надано. Отже з 2013 по 1-3 кв. 2019 за позивачем зберігається статус підприємця-платника податків, відтак позивач в розумінні Закону № 2464-VI є платником ЄСВ.

Щодо включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 суми боргу в розмірі 8645,62 грн., що виник за минулий період у 2013 рік, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи дійсно підтверджується наявність в інтегрованій картці платника позивача з ЄСВ залишку боргу, нарахованого органами Пенсійного фонду України.

При цьому Головне управління ДПС у Житомирській області не надало суду пояснень та документів, на підставі яких виник борг позивача з єдиного внеску у розмірі 8645,62 грн.

Так, на підтвердження наданих пояснень відповідачем додано до матеріалів справи зворотній бік інтегрованої картки платника фізичної особи ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, відповідно до якого у позивача станом на 31.12.2013 була наявна недоїмка із сплати ЄСВ у сумі 8645,62 грн. (а.с.43).

Проте будь-яких документів, які б свідчили про підстави та період виникнення боргу на суму 8645,62 грн., який згідно зворотного боку інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску станом на 31.12.2012 вже існував, відповідачем не надано. Зворотній бік інтегрованої картки платника фізичної особи ОСОБА_1 з ЄСВ такої інформації не містить.

Отже, підстави для формування Головним управлінням ДПС в Житомирській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 у розмірі 8645,62 грн., відповідачем не доведені.

Щодо доводів позивача про несвоєчасність складення та направлення на її адресу оскаржуваної вимоги, оскільки сплив термін пред"явлення вимоги (3 роки), суд зазначає, що відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, позивач просить суд скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 на суму 35184,88 грн., що узгоджуватиметесь з вимогами статті 245 КАС України.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, Житомир, 10003 Код ) про скасування податкової вимоги, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Житомирській області від 07.11.2019 року №Ф-5736-23 на суму 35 184,88 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 05 жовтня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова