Справа № 340/990/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/990/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 (головуючий суддя Жук Р.В., повний текст рішення складено 25.05.2020)

у справі за позовом Служби автомобільних доріг України у Кіровоградській області до відповідача Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Служба автомобільних доріг у Кіровоградській області, звернувся до суду з позовом до відповідача Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), просив:

- визнати неправомірними дії Подільською відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в частині винесення постанови від 03.03.2020 серії ВП №61415456 про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681919,93 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03.03.2020 серії ВП №61415456 про відкриття виконавчого провадження по постанові цього ж органу ДВС від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681 919,93 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (на даний час Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро)) від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681919, 93 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. В рамках виконавчого провадження №60939268 по виконанню наказу Господарського суду Кіровоградської області від 22.05.2019 року №912/48/19, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого примусового виконання. В свою чергу, 03.03.2020 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Служби автомобільних доріг у Кіровоградській області виконавчого збору у розмірі 681 919,93 грн. Позивач вважає таку постанову неправомірною, вказує на порушення статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», що допущені державним виконавцем при її винесенні.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Подільською відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в частині винесення постанови від 03.03.2020 серії ВП №61415456 про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681 919,93 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03.03.2020 серії ВП №61415456 про відкриття виконавчого провадження по постанові цього ж органу ДВС від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681 919,93 грн.

Визнано протиправною та скасовано постанову Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (на даний час Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро)) від 26.12.2019 серії ВП №60939268 про стягнення виконавчого збору у сумі 681 919, 93 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви про примусове виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південна-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25.02.2020 року №8901/021-27. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південна-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №60939268 про стягнення з Служби автомобільних доріг у Кіровоградській області на користь ТОВ «Спецтрансбуд» заборгованості за договором підряду на реконструкцію автомобільної дороги в розмірі 4 537 337грн., інфляційні витрати в сумі 1 773 884,42грн., 3% річних в сумі 40 241,53грн., а також 100 776,34 грн. судового збору. Дане виконавче провадження завершено 24.02.2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Виконавчий збір за вказаним виконавчим провадженням не сплачено. Зазначає, що фактично винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження вже є початком примусового виконання рішення суду, тому виконавчий збір підлягає стягненню, оскільки державним виконавцем до надходження заяви стягувача щодо привернення виконавчого документа без подальшого виконання, відбувалася перевірка майнового стану боржника у відповідності до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» та ін.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що орган ДВС виніс постанову від 03.3.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61415456 на підставі постанови від 26.12.2019 року по виконавчому провадженню №60939268, яке на цей момент було завершене.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2019 року в межах виконавчого провадження №60939268, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Служби автомобільних доріг у Кіровоградській області у розмірі 681919,93 грн., що відповідає 10% суми, що підлягає примусовому стягненню (а.с. 14).

24.02.2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Улюшевим Б.В. при примусовому виконанні наказу Господарського суду Кіровоградської області №912/48/19 від 22.05.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області південно-Східного МРУ МЮ (м.Дніпро) надійшла заява представника стягувача щодо повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого примусового виконання (а.с. 18).

В свою чергу, 03.03.2020 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волоховою М.В., розглянуто заяву про примусове виконання постанови №60939268 виданої 26.12.2019 року Подільським ВДВС м.Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області про стягнення з Служби автомобільних доріг у Кіровоградській області виконавчий збір у розмірі 681 919, 93 грн. та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61415456 від 03.03.2020 року щодо стягнення з Служби автомобільних доріг у Кіровоградській області виконавчого збору у розмірі 681 919, 93 грн. (а.с. 20).

Позивач вважає постанови відповідача щодо стягнення виконавчого збору протиправними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є встановлення правомірності/протиправності дій/рішень державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волохової М.В. при винесенні 03.03.2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження №61415456 та постанови державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Хитровського Д.В. від 26.12.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60939268.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VІІІ) визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VІІІ), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтями 75-76 Закону України «Про виконавче провадження» врегульована відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, а також відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу:

- на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт виконання рішення суду у повному обсязі, а не вибіркових його частин на розсуд боржника.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі №750/7424/17, (адміністративне провадження №К/9901/21724/18).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено правове регулювання справляння виконавчого збору при вчиненні виконавчих дій.

За приписами частини 1 статті 27, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, за змістом частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.01.2020 року державним виконавцем Улюшевим Б.В. прийнято виконавче провадження №60939268 з примусового виконання наказу №912/48/19, що виданий 22.05.2019 року Господарським судом Кіровоградської області (а.с. 17).

При цьому, постановою державного виконавця від 24.02.2020 року (виконавче провадження №60939268) за заявою стягувача повернуто виконавчий документ без подальшого примусового виконання (а.с. 18).

Водночас, 03.03.2020 року старшим державним виконавцем Волоховою М.В. відкрито виконавче провадження №61415456 щодо стягнення з боржника у виконавчому провадженні №60939268 виконавчого збору у розмірі 681919,93грн. (а.с. 20).

Отже, аналіз зазначених матеріалів справи дає підстави для висновку, що виконавче провадження №61415456 щодо стягнення виконавчого збору відкрито вже після повернення виконавчого документа стягувачу, що викликає сумнів у правомірності дій державного виконавця.

Так, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав,

- арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, в силу зазначеної норми державний виконавець зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) винести постанову про стягнення виконавчого збору (т.т. не пізніше 25.02.2020 року).

Однак такого документа матеріали справи не містять.

Водночас, постанова, про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, що датована 03.03.2020 року не відповідає вимогам частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 або закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону №1404-УШ (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою етап і 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто.

У Законі України «Про виконавче провадження» №1404-V1II передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII1, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення).

При цьому, питання про закінчення виконавчого провадження, та відповідно про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.

Крім того, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що 24.02.2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Улюшевим Б.В. при примусовому виконанні винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.18), натомість, 03.03.2020 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волоховою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за постановою №60939268 виданою 26.12.2019 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 681 919, 93 грн. (а.с. 20), то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана постанова прийнята з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 18.04.2018 року у справі №761/11524/15-ц.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пункт 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції з організації примусового виконання рішень - у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Саме таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові №2540/3203/18 від 11.03.2020 року, зазначивши, що обґрунтованим є висновок суду про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець здійснив реальне стягнення суми боргу з боржника.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи у взаємозв`язку із вищевказаними приписами чинного законодавства, у даному випадку спірна постанова від 26.12.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача у сумі 681 919,93 грн., не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», що приводить до висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у спірній постанові.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена згідно ст. 328 КАС України до Верховного Суду протягом 30 днів відповідно до ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова