Справа № 380/6089/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6089/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі, визначеному витязі з наказу №63 від 29.03.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (56100,00 грн. різниця між сумою, визначеною у витязі з наказу №63 від 29.03.2019 та реально виплаченою).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 29.03.2019 його було звільнено з військової частини НОМЕР_1 . В абзаці 10 у витязі з наказу №63 зазначено: «Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 14 календарних років в сумі 79254,00 грн.». Проте, позивачу фактично здійснено виплату в сумі 22664,00 грн. З метою отримання різниці між нарахованою (зазначеною у витязі з наказу) сумою та реально виплаченою, позивач звернувся до відповідача. На звернення надано відповідь від 19.09.2019 №3433, якою відмовлено у виплаті. Відмову обґрунтовано тим, що позивачем не було надано довідки, яка б підтверджувала неотримання грошової допомоги при звільненні в органах внутрішніх справ за період з 25.02.2002 по 06.09.2010. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою суду від 04.08.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

25.08.2020 за вх. №41838 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 12.08.2020 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просив нарахувати та виплатити грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахуванням частково виплаченої суми. Відповідач вважає такі вимоги безпідставними, оскільки копією трудової книжки позивача підтверджується, що він протягом 2002-2015 років проходив службу на посадах рядового та молодшого начальницького складу в системі Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України Львівська виправна колонія №48. Останнім місцем служби позивача перед призовом на військову службу за контрактом до Збройних сил України було Головне управління Національної поліції у Львівській області МВС України, звідки він звільнився 28.03.2016. На день звільнення вислуга позивача у календарному обчисленні становила 11 років 04 місяці 07 днів. Таким чином, враховуючи вимоги п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», звільняючись з органів внутрішніх справ та маючи вислугу 10 років, позивач повинен був отримати одноразову грошову допомогу за місцем звільнення, тобто від ГУ НП у Львівській області МВС України. Таким чином, Міністерство Оборони України не може оплачувати витрати, котрі належало виплачувати МВС України.

Крім цього, відповідач зазначив, що позивач дійсно проходив службу у Збройних Силах України в період з 30.03.2016 по 29.03.2019 і 29.03.2019 звільнений з військової служби та в установленому законом порядку виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

При звільненні з військової служби позивачеві у наказі по стройовій частині від 29.03.2019 №63 (п. 11) правильно вказано його вислугу, але помилково було вказано суму, котра підлягає виплаті як одноразова допомога за 14 календарних років вислуги, хоч для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги немає підстав внаслідок причин, зазначених вище. Зазначений п.11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2019 №63 скасований наказом від 01.04.2019 №64 (витяг наказу додається).

Також, при звільненні позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу за чотири роки три останніх роки служби у Збройних Силах України, а також враховано один календарний рік в органах внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву на позовну заяву, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :
Позивач, ОСОБА_1 , згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2019 №63, звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . В наказі вказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 14 календарних років в сумі 79254,00 грн.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2019 №64, внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2019 №63, зазначено виплатити одноразову грошову допомогу по звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 4 календарних роки в сумі 22644,00 грн. у зв`язку з ненаданням підтверджуючих документів з попередніх місць служби.

Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2019 №3433 на звернення ОСОБА_1 від 27.08.2019 №А-7896, позивачу відмовлено у виплаті. Відмову обґрунтовано тим, що позивачем не було надано довідки, яка б підтверджувала неотримання грошової допомоги при звільненні в органах внутрішніх справ за період з 25.02.2002 по 06.09.2010. Крім цього, на момент звільнення з органів внутрішніх справ календарна вислуга років позивача становила 11 років. Таким чином, враховуючи вимоги п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», при звільненні позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу за чотири роки три останніх роки служби у Збройних Силах України, а також враховано один календарний рік в органах внутрішніх справ в сумі 22644,00 грн.

Згідно з відповіддю заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Львівській області від 27.03.2020 №А-50/Оп/17/01-2020, ОСОБА_1 повідомлено про те, що його заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги розглянуто. Позивача поінформовано, що у 2015 році його повторно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з непроходженням випробувань в період іспитового строку. Зазначена стаття звільнення, відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», не передбачає виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Крім цього зазначено, що позивачу при звільненні у 2003 та у 2015 роках одноразова грошова допомога при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача у справі, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та інших законів.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Конституційний Суд України у рішенні від 17.03.2004 №7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс оргнаізаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова №393) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відповідно до п. 14 Постанови №393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Судом встановлено, що згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 у справі №813/1892/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління МВС України у Львівській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії, яке залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017, 25.04.2016 ГУ МВС України у Львівській області видано наказ №978 о/с «Про виконання рішення суду», а саме: 1. Скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 30.07.2015 р. №542 о/с в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 з ОВС у запас Збройних Сил України за п.63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку. (підстава: постанова Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/5884/15; ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 р. по справі №876/946/16); 3. Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС від 06.11.2015 р. №1388 «Про організаційно-штатні питання», звільнити з органів внутрішніх справ за п.63 «з» /через скорочення штатів/ старшину міліції ОСОБА_1 міліціонера взводу №2 роти №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення Львів ГУМВС у Львівській області, з 06 листопада 2015 р.».

Вказаним рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 у справі №813/1892/16, зокрема, «змінено пункт 3 наказу Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області №978 о/с від 25.04.2016 р. «Про виконання рішення суд» в частині дати звільнення зі служби, а саме дату 06 листопада 2015 року на дату 28 березня 2016 р.

Таким чином, суд встановив, що позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з 28.03.2016 за п.63 «з» /через скорочення штатів/.

Відтак, станом на момент звільнення з органів внутрішніх справ календарна вислуга років позивача становила більше 10 років. Отже, на момент звільнення з органів внутрішніх справ він набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Водночас, оцінюючи дії відповідача, суд звертає увагу, що таким правомірно, на виконання вимог п.10 Постанови №393, враховуючи той факт, що позивач звільняється зі служби повторно, було виплачено позивачу одноразову грошову допомогу по звільненні за 4 календарних роки в сумі 22644,00 грн., оскільки при попередньому звільненні він набув право на отримання такої допомоги.

Суд критично оцінює долучену позивачем до матеріалів справи копію відповіді заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Львівській області від 27.03.2020 №А-50/Оп/17/01-2020, оскільки наявна в ній інформація є недостовірною та спростовується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача, а також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 у справі №813/1892/16.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши матеріали справи та норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, а дії відповідача у спірних правовідносинах правомірними.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити та судовий збір ним не сплачувався, такий не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене та підписане 02.10.2020

Суддя Кравців О.Р.