Справа № 160/3026/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року Справа № 160/3026/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування вимоги, -
17.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 13.08.2019 р. № Ф-4465-51 У в розмірі 9 603,66 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 березня 2020 року позивач ознайомилась з виконавчим провадженням ВП № 61330082, яке було відкрито 20.02.2020 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неї на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9 603,66 грн. № Ф-4465-51 У від 13.08.2019 року. На підставі рішення Дніпропетровської обласної Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури позивач 09.10.1998 року отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. На облік до податкової інспекції Бабушкінського району м. Дніпропетровська позивача було взято 01.02.1999 року. Наявність свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Починаючи з 1999 року позивач подавала вчасно всі необхідні звіти до ДПІ, та сплачувала законом передбачені внески. В період з 02.11.1998 року по 31.08.2019 року основною роботою позивача була викладацька діяльність у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка». Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-V1 адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина перша статті 15 Закону № 5076-УГ). 16.03.2017 року позивач була прийнята на роботу в якості адвоката за сумісництвом на умовах неповного робочого часу до Адвокатського об`єднання «НЕКСУМ» в м. Дніпропетровську. 26.04.2018 року позивачем була подана до ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області заява за формою №8-ОПП про припинення платника податків у зв`язку з працевлаштуванням в адвокатському об`єднанні. 26.04.2018 року позивачем була подана до ДПІ у Шевченківському районі м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області за формою №7 - ЄВС про зняття з обліку платника єдиного внеску у зв`язку з працевлаштуванням в адвокатському об`єднанні. З 16 березня 2017 року позивач змінила організаційно-правову форму адвокатської діяльності з індивідуальної адвокатської діяльності на адвокатську діяльність у формі адвокатського об`єднання. З цього часу вона не проводила індивідуальну адвокатську діяльність, а перебуває в трудових відносинах з адвокатським об`єднанням і як адвокат не має обов`язку сплачувати ЄСВ, оскільки всі обов`язкові платежі, у тому числі ЄСВ, сплачуються Адвокатським об`єднанням «НЕКСУМ», як юридичною особою-страхувальником. Позивач сплатила ЄСВ в повному обсягу за період з 2017 та перший квартал 2018 року, коли після свого працевлаштування до АО «Нексум» вона не подала до ДПІ зави за формою №7 - СВС, та №8 -0ПП (до Ради адвокатів Дніпропетровської області подала заяву про внесення змін, а в ДПІ остаточно зміни не оформила). Сума боргу позивачем була перерахована в повному обсягу. Виходячи з того, що позивач не здійснює діяльність як самозайнята особа чи незалежну професійну діяльність адвоката за межами основної роботи, є працівником адвокатського об`єднання, а не самозайнятою особою позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 22.07.2020 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
13.07.2020 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09.10.1998 року по 26.04.2018 року перебувала на обліку в Соборному управлінні ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Вид діяльності згідно КВЕД 74.11.1 - адвокатська діяльність. Перебуваючи на обліку в контролюючому органі ОСОБА_1 про отримані доходи не звітувала, податкову звітність не подавала. Неподання податкової звітності не звільняє платника податків від сплати податкових зобов`язань, відповідно до ст.67 Конституції України. Станом на 01.01.2019 року в інтегрованій картці платника з ЄСВ обліковувалась недоїмка в розмірі 4 095,30 грн. Керуючись Законом України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» контролюючим органом в автоматичному режимі нараховані ОСОБА_1 щоквартальні нарахування за: 1 квартал 2019 року, строк сплати 19.04.2019 року - 2 754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року, строк сплати 19.07.2019 року - 2 754,18 грн. Враховуючи вищезазначене, в інтегрованій картці платника з ЄСВ виникла недоїмка в розмірі 9 603,66 грн. Контролюючим органом сформовано вимогу №Ф-4465-51 від 13.08.2019 року про сплату боргу (вимоги) з єдиного внеску на суму 9 603,66 грн., яку направлено платнику на податкову адресу: АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку. Дане поштове відправлення, в якому перебувала оскаржувана вимога повернуто відправникові з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання» 20.10.2019 року. Відповідач у своєму відзиві на позов також звертає увагу на пропуск строку звернення до суду позивачем з позовною заявою. Враховуючи викладене, відповідач просить суд адміністративний позов залишити без розгляду у зв`язку зі спливом строку позовної давності, так як позивачем порушено строки оскарження.
13.07.2020 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що позивач не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позов виходячи з наступного. З 26.04.2018 року позивач не здійснює діяльність як самозайнята особа чи незалежну професійну діяльність адвоката за межами основної роботи, що підтверджується трудовою книжкою. Позивач є штатним працівником ДЗ «ДМА» та працює в адвокатському об`єднанні «НЕКСУМ» за сумісництвом, і тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є платником єдиного внеску. У зв`язку з чим позивач вважає безпідставними аргументи відповідача викладені у відзиві на позов, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області своїм правом на подання пояснень щодо позову та відзиву відповідно не скористався, жодних доказів, що стосуються предмету спору не надав.
В позовній заяві позивач зазначає, що 03.03.2020 року отримала інформацію про оскаржувані Вимоги коли ознайомилась з виконавчим провадженням ВП № 61330082, яке було відкрито 20.02.2020 року щодо стягнення оскаржуваного податкового боргу та 17.03.2020 року звернулася з адміністративним позовом до суду.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню території України коронавірусу COVID-19 на всій території України з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 назву і текст вказаної постанови викладено в новій редакції, зокрема: «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 внесено зміни до постанови №211 від 11.03.2020 року, якими продовжено період карантину до 24.04.2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року №291 внесено зміни до постанови №211 від 11.03.2020 року та продовжено карантин в Україні до 11.05.2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 продовжено карантин в Україні до 22.05.2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічна заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторні хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 22.05.2020 року до 22.06.2020 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року №500 внесено зміни до постанови №392 від 20.05.2020 року та продовжено карантин в Україні до 31.07.2020 року.
Таким чином, початок та закінчення строку звернення до суду з позовом щодо оскарження Вимоги від 13.08.2019 року № Ф-4465-51 У, що прийнята Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області, припадає на час дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що строк звернення з адміністративним позовом до суду не пропущено.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 01.02.1999 року за № 6072.
ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 0810 виданим 13.03.2003 року на підставі Рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисціплінарної комісії адвокатури від 09.10.1998 року.
З 05.12.1998 року по 31.08.2019 року позивач перебувала в трудових відносинах та виконувала викладацьку діяльність у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка», що підтверджується копією трудової книжки.
З 23.10.2019 року по день подання позовної заяви позивач працює юрисконсультом юридичного відділу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія МОЗ України».
13.08.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-4465-51 У на суму 9 603,66 грн.
Так, відповідачем було нараховано:
- за період з 01.08.2018 року по 30.12.2018 року - 4095,30 грн.;
- за 1 квартал 2019 року, строк сплати до 19.04.2019 року - 2 457,18 грн.;
- за 2 квартал 2019 року, строк сплати до 19.07.2019 року - 2 457,18 грн.;
Таким чином, недоїмка за період з 01.08.2018 року по 30.12.2018 року становить 4095,30 грн. (819,06 грн. х 5 = 4095,30 грн.), за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року становить 5508,36 грн. (2 457,18 х 2 = 5508,36 грн.). Загальна сума недоїмки за період з 01.08.2018 року по 30.06.2019 року становить 9 603,66 грн. (5508,36 грн. + 4095,30 грн. = 9 603,66 грн.), у зв`язку з чим 13.08.2019 року відповідачем було складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-4465-51 У на суму 9 603,66 грн.
Не погодившись із зазначеними нарахуваннями позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі також - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19).
Як вбачається з матеріалів справи, у спірній вимозі позивачу нараховано єдиний внесок за 5 місяців 2018 року та 6 місяців 2019 року.
Надаючи правову оцінку вказаним нарахуванням суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 , вона в період з 05.12.2017 року по 31.08.2019 року працювала на посаді старшого викладача кафедри цивільного, господарського та екологічного права в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка», що підтверджується копією трудової книжки.
З березня 2017 року позивач працює за сумісництвом адвокатом у Адвокатському об`єднанні «Нексум», що підтверджується довідками від 05.03.2020 року за № 05/03/2, від 05.03.2020 року за №05/03, від 25.04.2018 року за №25/4/1, виданими Адвокатським об`єднанням «Нексум».
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та у триманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді за 2018, 2019 рр.), за ОСОБА_1 сплачувались страхові внески у період з 3 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року включно (спірний період) у наступному розмірі:
- за ІІІ квартал 2018 року - 561,29 грн.
- за ІV квартал 2018 року - 1745,16 грн.
- за I квартал 2019 року - 1273,74 грн.
- за ІІ квартал 2019 року - 3422,20 грн.
Таким чином, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та у триманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді за 2018, 2019 рр.) не підтверджено сплату роботодавцем ЄСВ за застраховану особу (позивача) у період з 01.08.2018 року по 31.03.2019 року у розмірі не меншому за мінімальний.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, не був нарахований та сплачений роботодавцем в розмірі не менше мінімального в результаті чого у позивача виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску в сумі 2972,35 грн. (ІІІ квартал 2018 року - 1076,89 грн., IV квартал 2018 року - 712,02 грн., І квартал 2019 року - 1183,44 грн.), в результаті чого спірна вимога підлягає частковому скасуванню, а позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 580,15 грн.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування вимоги - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 13.08.2019 р. № Ф-4465-51 У в розмірі 6631,31 грн.
В задоволені решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна