Справа № 300/483/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/483/19 пров. № А/857/8589/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року (головуючого судді Панікара І.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківськ о 11 год. 22 хв. повний текст рішення складено 09.06.2020) у справі №300/483/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.03.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (правонаступник Головне управління ДПС в Івано-Франківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № та № від 27.09.2018.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Лаврук В.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Гуменюк Б.С. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в період з 31.08.2018 по 06.09.2018 працівниками Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт за № 755/09-19-13-06/6 від 10.09.2018, відповідно до якого встановлено порушення ОСОБА_1 вимог: підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано 428800,40 грн. податку на доходи фізичних осіб; підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме неподання декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік; пункту 1.2, підпункту 1.6 пункту 16 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого, донараховано 35 733,37 грн. військового збору (том 1, аркуші справи 20-22).

На підставі акту перевірки № 755/09-19-13-06/6 від 10.09.2018, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.09.2018: № , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 170 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 536000,5 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 428800,4 грн., за штрафними фінансовими санкціями 107200,1 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 44666,71 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 35733,37 грн., за штрафними фінансовими санкціями 8933,34 грн. (том 1, аркуші справи 24-26).

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно положень підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому суд зазначає, що проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов`язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід`ємної частини домовленостей, досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом, включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним судом в постановах від 13.03.2018 у справі №826/2226/15, від 08.05.2018 у справах №819/596/16, №817/401/16 та №802/692/16-а.

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об`єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з акту перевірки № 755/09-19-13-06/6 від 10.09.2018, відповідачем встановлено порушення позивачем податкового законодавства на підставі інформації, отриманої від ПАТ «Укрсоцбанк», а саме останнє подало до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за IV квартал 2017 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід отриманий, як додаткове благо) ОСОБА_1 в розмірі 2382 224,47 грн.

22.12.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив довідкою ОСОБА_1 про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк 11.12.2017 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора - Хмельницького Сергія Юрійовича № 38335159 від 12.12.2017 року), а саме: офіс загальною площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в іпотеці банку, відповідно до умов іпотечного договору №014-550-ЗП від 03 березня 2008 року, посвідченого 05.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківської області Данилів Т.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 612 та договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 170-22/340 від 05.02.2008 року (том 1, аркуш справи 158).

Згідно висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ «Бізнес Ассіст» ринкова вартість предмета іпотеки станом на 31.08.2017 складає 1500564 грн. (том 1, аркуш справи 43).

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» зроблено висновок, що після здобуття банком права власності на предмет іпотеки, заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 170-22/340 від 05.02.2008 року склала 381005 доларів США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2017 року складає 10328807,11 грн. та пеня 42419,47 грн., а саме: сума кредиту 87874,66 доларів США 66 центів, що за офіційним курсом НБУ на 11.12.2017 року складає 2382224,47 грн.; сума нарахованих процентів за користування кредитом 62964 доларів США 43 цента, що за офіційним курсом НБУ на 11.12.2017 року складає 1706924 доларів США 46 центів; пеня 230166 доларів США 32 цента, що за офіційним курсом НБУ на 11.12.2017 року складає 6239658,18 грн. та пеня 42419,47 грн.

У зв`язку з задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість позивачу прощено залишок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 170-22/340 від 05.02.2008 року в розмірі 150839,09 доларів США, пені 230166,32 доларів США та пені 42419,47 грн.

З врахуванням вказаного апеляційний суд зазначає, що даний факт спростовується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.01.2020 у справі № 344/16728/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправними дій щодо нарахування боргу за кредитним договором, визнання неправомірнними дій щодо нарахування боргу за кредитним договором, визнання неправомірними дій щодо зарахування погашення суми боргу в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки та визнання неправомірними дій щодо включення анульованої основної суми кредитної заборгованості у вигляді додаткового блага до податкової звітності.

Вказане рішення набрало законної сили 06.03.2020 року (том 1, аркуші справи 244-250, яким визнано протиправними дії АТ «Альфа-Банк» щодо нарахування боргу за кредитним договором від 05.02.2008 року № 170-22/340 в розмірі 5679416,17 грн. за період з 02.08.2010 року по 03.05.2017 року, з яких: 1637582,07 грн. борг по кредиту, 2652109,54 грн. борг по відсотках, 581295,83 грн. борг по пені за кредитом, 808425,73 грн. - борг по пені за відсотками. Визнано неправомірними дії АТ «Альфа-Банк» щодо зарахування погашення боргу на суму 1500564 в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку встановленому п.2.11 ст.2 кредитного договору від 05.02.2008 року № 170-22/340. Визнано неправомірними дії АТ «Альфа-Банк» щодо включення анульованої ОСОБА_1 основної суми кредитної заборгованості в розмірі 2382224,47 грн. (ознака доходу 126) у вигляді додаткового блага до податкової звітності АТ «Альфа-Банк» форми 1ДФ за IV квартал 2017 року.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Разом з цим, згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.01.2020 у справі №344/16728/19 встановлено, що у виниклих спірних правовідносинах прощення боргу не відбулося, а було здійснено припинення зобов`язання шляхом зарахування.

При цьому, суд вказав на те, що позивач на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя в добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості передав належне йому на праві власності майно, яке було предметом іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань перед банком, в результаті чого його кредитні зобов`язання вважаються виконаними, а не прощеними. Внаслідок чого, суд зазначав, що ОСОБА_1 не отримував прощення (анулювання) суми боргу банком, оскільки визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі, у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № та № від 27.09.2018 необґрунтовано.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.09.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Згідно з підпунктом 49.18.4. пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається платником податків на доходи фізичних осіб за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

За приписами пункту 49.2 статті 49 ПК України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Як зазначалось в позовній заяві та встановлено судом, у позивача відсутній об`єкт оподаткування за звітній 2017 рік у вигляді додаткового блага, оскільки оподаткуванню підлягає сума основного боргу за кредитом, прощеним кредитором до закінчення строку позовної давності, таким чином позивач відповідно до пункту 49.2. статті 49 Податкового Кодексу України не зобов`язаний подавати податкову декларацію за 2017 рік в установлений Податковим кодексом України строк - до 1 травня 2018 року, в контролюючий орган в якому позивач перебуває на обліку.

Враховуючи відсутність у позивача обов`язку подачі податкової декларації за 2017 рік, зважаючи на викладені обставини та матеріали справи, які підтверджують відсутність у позивача доходу у вигляді додаткового блага в 2017 році, безпідставним є застосування відповідачем до позивача відповідно до підпунктів 54.3.1. 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 і пункту 120.1. статті 120 ПК України штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування і прийняття податкового повідомлення-рішення № 6 від 27.09.2019 року за неподання податкової декларації за 2017 рік.

Колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №300/483/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим

Повний текст постанови складено 02.10.2020