Справа № 520/9946/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 520/9946/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача Юрко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 27.05.20 року по справі № 520/9946/18

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу виконання судового рішення, в якій просив суд встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі № 520/9946/18 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 єдиним платежем з 01.01.2018 без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (у тому числі Постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 «Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є такою, що прийнята у результаті неповноти з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, у порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі № 520/9946/18 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, постанову Верховного Суду від 10.05.2019 у справі № 464/8577/16-а, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 612/765/17. Просить врахувати, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19 визнаний протиправним та скасований Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відзиві на апеляційну скаргу, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказує на те, що змінюючи спосіб та порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» № 649 від 22 серпня 2018 року змінено правове регулювання спірних правовідносин, які стали підставою звернення позивача до суду, та обумовлено виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування із державного бюджету. Посилається на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 (справи № 21-394а14, № 21-475а14), Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 759/1928/13-а, Другого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі № 520/8680/18 та від 10.06.2020 у справі № 520/4458/19.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, вислухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.01.2018 з урахуванням розміру та складових видів грошового забезпечення відповідно до довідки Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 № 140. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням складових та розміру видів грошового забезпечення, зазначених в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 № 140 та здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку з 01.01.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановленого зразка довідку про розміри та складові видів грошового забезпечення позивача з урахуванням таких показників в довідці Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 №140.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 18.03.2019 та 03.04.2019 видано виконавчий лист у цій справі /а.с.95/.

18.05.2020, у зв`язку із невиконанням рішення суду у справі № 520/9946/18, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення у справі № 520/9946/18.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі № 520/9946/18, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, оскільки з неї випливає наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із висновкам суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 378 КАС України передбачено, що суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262 від 09.04.1992, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

Органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи відповідну бюджетну програму у межах виділених асигнувань.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Зазначені норми права вказують на те, що виплата коштів за судовими рішеннями, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування пенсійних виплат, фінансується саме з державного бюджету, а виділення коштів для фактичного проведення виплати здійснюється в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету.

За приписами п.п. 3, 4-5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного Фонду.

Отже, виплати пенсій (у тому числі виплати заборгованості за перерахованими пенсіями) можуть бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі № 520/9946/18, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з метою доведення обґрунтованості своїх доводів щодо наявності поважних причин невиконання судового рішення, зобов`язане надати докази, які б підтверджували повне та у межах розумного строку вчинення всіх дій, які передують виплаті коштів.

Судовим розглядом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі № 520/9946/18 за період з 01.01.2018 по 17.03.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення Харківського ПГЗ-ДКАУ від 14.02.2018 № 140, виплату доплати до пенсії з 18.03.2019 по квітень 2019 року у сумі 8185,34 грн проведено у травні 2019 року, нараховану доплату до пенсії у сумі 82 035,30 грн не виплачено з урахуванням порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» № 649 від 22 серпня 2018 року (далі - Порядок № 649), про що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області зазначено у листі № 13098-14/20 від 03.05.2019 /а.с. 96/.

Разом з тим, колегія суддів ураховує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості за перерахованою пенсією позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме згідно з Порядком № 649 в порядку черговості.

Колегія суддів зазначає, що на час апеляційного розгляду цієї справи рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19 визнаний протиправним та скасований Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, починаючи з 22.07.2020 відсутні підстави стверджувати, що відповідачем при виконанні рішення суду буде застосовано нормативно-правовий акт, який з цієї дати втратив чинність.

Проте, зазначені обставини висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів вказує на відсутність підстав вважати, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області ухиляється від виконання рішення суду, оскільки ним вчинені всі можливі залежні від нього дії щодо його виконання.

Колегія суддів зазначає, що як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб, підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно із частиною другою статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову як про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4), так і про стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Тобто, зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Колегія суддів, дослідивши зміст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі № 520/9946/18 зазначає, що його резолютивна частина має зобов`язальний характер, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити дії не вирішувалися позовні вимоги щодо стягнення здійснення виплати перерахованої пенсії позивача єдиним платежем.

Аналізуючи норми статті 378 КАС України у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовується необхідність зміни способу виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а, від 10.07.2019 у справі № 755/7078/16-а.

Зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а.

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання органу ПФУ здійснити перерахунок пенсії на зобов`язання здійснити таку виплату однією сумою є незаконною, оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Колегія суддів зауважує, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі №520/9946/18 є чітким, зрозумілим і не потребує додатково зміни чи встановлення способу і порядку виконання, відмінного від первинно зазначеного у рішенні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, які відповідно до статті 378 КАС України були б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованої пенсії буде здійснена боржником після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Водночас, позивачем не надано доказів, які б вказували на ускладнення або неможливість виконання судових рішень.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що заява позивача про встановлення зміни способу і порядку виконання судового рішення у справі № 520/9946/18 стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, оскільки з неї випливає наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи і, водночас, не містить обґрунтування виняткової необхідності застосування зміни способу виконання резолютивної частини рішення, а тому задоволенню не підлягає.

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, постанову Верховного Суду від 10.05.2019 у справі № 464/8577/16-а, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки висновки у таких судових рішеннях сформовані щодо обставин виконання судових рішень та оскарження дій виконавця під час виконавчого провадження, які не є тотожними обставинам щодо зміни способу виконання судового рішення у даній справі.

Посилання позивача на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 612/765/17 не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у постановах судів апеляційної інстанції.

Щодо посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, то колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі таким рішенням не суперечать.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Щодо посилання позивача на те, що судові рішення у справі № 520/9946/18 боржником не виконуються, дій, спрямованих на їх виконання, не вживається, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень чи державного виконавця щодо виконання рішення суду, які порушують права та законні інтереси позивача, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою у порядку статті 383 чи статті 287 КАС України відповідно.

Із урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 520/9946/18, у зв`язку з чим погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні такої заяви.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року по справі № 520/9946/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року