Справа № 520/14542/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.Справа № 520/14542/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року та за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/14542/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №1-2031 від 12.04.2019 року про сплату земельного податку у сумі 2512,98 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №1-2031 від 12.04.2019 року про сплату земельного податку у сумі 2512,98 грн.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції, норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач, надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року залишити без змін.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43143704) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

В іншій частині заяви відмовлено.

Позивач, не погодившись з додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року в частині відмови у стягненні із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500, 00 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідач, не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року в частині задоволення вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг відповідача на рішення та додаткове рішення та вимоги апеляційної скарги позивача на додаткове рішення задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що листом Головного управління ДПС Харківській області від 26.11.2019 у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що згідно наявної податкової інформації бази даних інформаційного ресурсу ДФС ІТС "Податковий блок" у 2019 році ОСОБА_1 було нараховано податкове зобов`язання з плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що обліковується та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,00156 га.

ГУ ДФС у Харківській області було винесено ОСОБА_2 податкове повідомлення-рішення № 1-2031 від " 12.04.2019 про сплату податкового зобов`язання з земельного податку у розмірі 2512,98 гривень.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не належить на праві власності та не перебуває у її користуванні земельна ділянка площею 0,00156 га за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі рішення Господарського суду Харківської області від 29.04.2009 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності виключно житлові приміщення 1-го поверху № 21-1-:-21-5, 21-7-:-21-9 загальною площею 78,0 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 .

10 грудня 2019 року на адресу ГУ ДПС у Харківській області було направлено заяву про скасування податкового повідомлення-рішення № 1-2031 від 12.04.2019, а також адвокатський запит про надання розрахунку податкового зобов`язання та завірені копії документів (зокрема дані державного земельного кадастру), які використовувались контролюючим органом при обчисленні ОСОБА_1 податкового зобов`язання по сплаті земельного податку.

Листом ГУ ДПС у Харківській області від 21.12.2019 було відмовлено у задоволенні заяви щодо скасування податкового повідомлення-рішення № 1-2031 від 12.04.2019 року, при цьому відповіді на запит щодо надання розрахунку податкового зобов`язання та завірені копії документів (зокрема дані державного земельного кадастру), які використовувались контролюючим органом при обчисленні ОСОБА_1 податкового зобов`язання по сплаті земельного податку не надходило, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення - рішення №1-2031 від 12.04.2019 року Головного управління ДФС у Харківській області, яким на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст.286 розділу ХІІ Податкового кодексу України позивачу визначено суму земельного податку за 2019 рік в розмірі 2512,98 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як визначено підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до підпункту 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з п.286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено визначено статтею 277 ПК України.

Так, згідно з п. 277.1 ст. 277 ПК України ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Отже контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 27.02.2018 року по справі №826/14191/16, від 06.02.2018 року по справі № 826/15139/16.

Разом з тим, відповідно до статті 1, частини другої статті 20 Закону України "Про оцінку земель" від 11 грудня 2003 року №1378-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1378-IV) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, як установлено частиною третьою статті 23 Закон №1378-IV, видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру (пункт 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15).

Згідно з частиною першою статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (стаття 194 ЗК України).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Таким чином для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

З матеріалів справи слідує, що нарахування позивачу земельного податку за 2019 рік відповідачем проведено на підставі додатка 2 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові".

Між тим, колегія суддів зазначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють лише ставки земельного податку, що сплачується на відповідній території.

База оподаткування визначена Податковим кодексом України.

З аналізу вищенаведених приписів ст. 271 ПК України слідує, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

З аналізу приписів ст. ст. 274, 277 ПК України слідує, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено обчислюється в залежності від їх нормативної грошової оцінки, а ставка податку за земельні ділянки в межах населеного пункту, нормативну грошову оцінку яких не проведено, обчислюється від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Відповідачем не надано суду доказів в підтвердження правомірного визначення бази оподаткування для нарахування позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням земельного податку за 2019 рік.

Крім того, відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 27.02.2018 року по справі №820/7225/16.

Згідно рішення Господарського суду Харківської області від 29.04.2009 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності виключно житлові приміщення 1-го поверху з існуючим відокремленим входом ( колишня квартира АДРЕСА_3 .

Відповідачем не надано доказів, що визначений позивачу оскаржуваним рішенням земельний податок нарахований з урахуванням частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, з урахуванням частки прибудинкової території.

Отже, контролюючий орган, визначаючи позивачу суму земельного податку, не довів суду правомірності обрахунку земельного податку.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконаний свій обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання, а отже не доведено суду правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №1-2031 від 12.04.2019 року та його скасування.

Представник позивача звернувся до суду першої інстанції з заявою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою незначної складності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-сьомою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Приписи ч.9 ст. 139 КАС України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Так, пунктами 1,2,4 ч. 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що 09 грудня 2019 року Адвокатським бюро "Олексія Романченко" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 19/12-2019. На виконання п. 6.2. даного договору 19 грудня 2019 року між Адвокатським бюро "Олексія Романченко" та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 7 до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 7 від 19.12.2019 р. до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р. Адвокатське бюро "Олексія Романченко" прийняло на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу в рамках адміністративної справи про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1-2031 від 12.04.2019 р.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 7 від 19.12.2019 р. до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р. сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 3000,00 гривень у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь Клієнта.

Відповідно до п. 8 Додаткової угоди № 7 від 19.12.2019 р. до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р. надання Адвокатським бюро правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції включає: підготовку та подання до суду позовної заяви, підготовку і подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву, підготовку та подання до суду клопотань про залучення доказів, надання суду відповідних доказів, за необхідності підготовку та подання до суду заяв та клопотань з процесуальних питань або заперечень на заяви та клопотання з процесуальних питань, участь у судових засіданнях, надання пояснень суду, підготовку та подання до суду інших документів, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, які необхідні для розгляду справи.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 7 від 19.12.2019 р. до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р. Клієнт сплачує кошти, визначені у п. 2 даної додаткової угоди протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання даної додаткової угоди.

Відповідно до меморіального ордеру № @2РL046634 від 15.02.2020 р. ОСОБА_1 сплатила вказаний гонорар у повному обсязі на поточний рахунок Адвокатського бюро "Олексія Романченко".

20 лютого 2020 року між Адвокатським бюро "Олексія Романченко" та ОСОБА_1 було підписано Акт виконаних робіт № 3 до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р., відповідно до якого сторони погодили, що згідно із п. 1, 8 Додаткової угоди № 7 від 19.12.2019 р. до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 р. Адвокатське бюро надало Клієнту правничу допомогу у Харківському окружному адміністративному суді при розгляді справи № 520/14542/19 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1-2031 від 12.04.2019 р., а саме: підготовлено позовну заяву про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 р.; підготовлено письмові пояснення щодо усунення недоліків позовної заяви від 13.01.2020 р.; підготовлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.01.2020 р., здійснено ознайомлення з матеріалами справи; підготовлено клопотання про долучення доказів від 17.02.2020 р.; підготовлено заяву щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 17.02.2020 р.

В підтвердження факту понесення витрат представником позивача надано: копію договору про надання правової допомоги, копію акту приймання передачі наданих послуг та копію квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату гонорару за договором про надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з їх вартістю, з огляду на те, що договір про надання правової допомоги та акт приймання передачі наданих послуг не містять часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Колегія суддів вважає, що розмір гонорару за надання правової допомоги з підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 р., клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.01.2020 р., клопотання про долучення доказів від 17.02.2020 р. та заяви щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 17.02.2020 р. не є обгрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторони з огляду на те, що ціна позову складає 2512,98 грн, а отже дана справа не відноситься до категорії значної складності, а тому розмір відшкодування судових витрат у сумі 3000 грн не є співрозмірним з ціною позову, тобто є явно завищеним порівняно з ціною позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що письмові пояснення щодо усунення недоліків позовної заяви від 13.01.2020 р. було складено адвокатом через допущені помилки самим адвокатом при складанні позовної заяви.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обмеження розміру гонорару з огляду на розумну необхідність судових витрат.

Оцінюючи доводи відповідача в апеляційній скарзі про необгрунтоване стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи слідує, що представником позивача на адресу відповідача за вих. № 245/02-2020 від 21.02.2020 року надсилалася заява про ухвалення додаткового рішення, яка згідно штампу вхідної кореспонденції була отримана відповідачем 24.02.2020 року.

Між тим, на час винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялося та неспівмірність витрат не доводилася.

В апеляційній скарзі відповідачем не наведено достатніх обгрунтувань щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн, стягнутих судом першої інстанції, зі складністю справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідають вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції рішення та додаткове рішення прийняв законно і обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/14542/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року