Справа № 580/143/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/143/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А.Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася з позовом до Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.12.2019 №62-к;

- зобов`язати відповідача Чигиринську районну державну адміністрацію Черкаської області запропонувати та призначити з 14 грудня 2019 року ОСОБА_1 на рівнозначну посаду тій, що вона займала до звільнення з роботи;

- стягнути з Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої відмовляючи у задоволенні позову прийшов до помилкового висновку про подання позивачем заяви про небажання продовжувати проходити державну службу після зміни істотних умов праці.

Апелянтом зазначено, що відповідачем протиправно запропоновано не всі наявні вакантні посади на які могла претендувати позивач, а запропонована не може вважатись рівнозначною, оскільки є тимчасовою (на час перебування у декретній відпустці основного працівника).

До Шостого апеляційного адміністративного суду 28.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зареєстрований за № 36321. Відповідно до змісту відзиву на апеляційну скаргу відповідачем щодо задоволення такої заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матерів справи, Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 в адміністративній справі №2370/4999/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області від 15 листопада 2018 року № 61-к "Про оголошення догани ОСОБА_1 ".

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області від 10.01.2019 № 3-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області з 12 січня 2019 року.

Стягнуто з Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2019 по 02.05.2019 в сумі 44338,50 грн. за вирахуванням всіх обов`язкових відрахувань у вигляді податків та зборів згідно чинного законодавства; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі вищевказаних рішень судів першої та апеляційної інстанцій Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження від 31.10.2019 № 51-к, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Чигиринської районної державної адміністрації з 12.01.2019.

Згідно п. 4 вказаного розпорядження посаду начальника відділу освіти Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області вважати такою, що перебуває поза штатом відділу освіти, молоді та спорту Чигиринської РДА, який є правонаступником припиненого в результаті реорганізації відділу освіти райдержадміністрації.

Згідно інформації ЄДРПОУ, 19.09.2019 року внесено запис про припинення відділу освіти, молоді та спорту Чигиринської РДА.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , у зв`язку із припиненням юридичної особи - відділ освіти Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області, вручено повідомлення про зміни істотних умов державної служби та запропоновано рівнозначну посаду - начальника служби у справах дітей райдержадміністрації (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника).

Згідно з розпорядженням Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області від 31.10.2019 № 20-в, позивачу надано частину щорічної основної відпустки та додаткову соціальну відпустку в період з 01.11.2019 року по 28.11.2019 року.

20.11.2019 року за вх. № 101/06-22 від ОСОБА_1 надійшов лист на повідомлення про зміну істотних умов державної служби, у якому зазначила що вона не погоджується із запропонованою їй посадою начальника служби у справах дітей райдержадміністрації, оскільки посада не є рівнозначною посаді, яку вона обіймала у зв`язку з тим, що вона є тимчасовою.

Листом від 20.11.2019 відповідач на заяву роз`яснив про необхідність дотримання вимог законодавства про державну службу та документального оформлення продовження проходження державної служби в нових умовах.

Згідно протоколу Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області від 09.12.2019, ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади зазначивши, що термін попередження про зміну істотних умов праці сплив, вказавши, що їй не запропоновано всі рівнозначні посади.

Чигиринською районною державною адміністрацією Черкаської області прийнято розпорядження № 62-к від 12.12.2019 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Чигиринської районної державної адміністрації 13.12.2019 у звязку зі зміною істотних умов державної служби та відмови від продовження роботи в нових умовах відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частинами 1-2 статті 41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1)на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2)на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Частиною 4 статті 43 Закону № 889-VIII встановлено, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону).

З аналізу наведених норм вбачається, що підтвердженням незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов є його заява про звільнення.

Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 27 червня 2019 року у справі № 805/4301/16-а (провадження № К/9901/15813/18).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заява про звільнення не подавалась.

Відтак, відсутні підстави вважати, що позивач відмовилась проходити державну службу у зв`язку із зміною її істотних умов.

При цьому, цілком безпідставними є доводи як суду першої інстанції так відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що заяву позивача від 20.11.2019 року можна розцінити як заяву про звільнення.

Як вбачається з матерів справи, та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 запропоновано лише одну посаду - начальника служби у справах дітей райдержадміністрації, саме від зайняття цієї посади позивач відмовилась, оскільки така є тимчасовою, а саме, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника.

Слід зазначити, що судом першої інстанції питання наявності у відповідача вакантних посад, рівнозначних посаді, що обіймала позивач не досліджувалось.

Поряд із цим, як вбачається з матерів справи та не заперечується відповідачем, на час звільнення позивача у відповідача були вакантними близько 10 посад державної служи, у тому числі: начальника служби у справах дітей райдержадміністрації (яку власне запропоновано позивачу); провідний спеціаліст відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації; головний спеціаліст відділу соціально-трудових відносин та оплати праці управління соціального захисту населення райдержадміністрації; головний спеціаліст відділу з питань управління персоналом, організаційного забезпечення та документообігу апарату райдержадміністрації та інші (а.с. 104,105).

Відповідачем не наведено обґрунтувань неможливості зайняття наявних вакантних посад позивачем.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності у спірних правовідносинах порушень вимог трудового законодавства та законодавства про державну службу в частині дотримання процедури вивільнення позивача, оскільки звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 826/16311/16 (провадження № К/9901/2187/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.12.2019 № 62-к та поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зважає на наступне.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про розмір заробітної плати позивача за період з листопада 2019 року по грудень 2019 року, середньоденна заробітна плата складає 399,28 грн (а.с. 103).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року (включно), становить 79 856,00 грн. (399,28 грн. х 200 робочий день) та саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 цієї Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із змісту заявленого позову, вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтовано тим, що при звільненні позивач зазнала втрат немайнового характеру у вигляді страждань, психоемоційної травми та стресу, порушення звичного способу життя, погіршення стану здоров`я, порушення сну, погіршення відносин з рідними, колегами по роботі та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивачем як до суду першої інстанції так і до апеляційної скарги не надано доказів наведеним доводам, крім того, не наведено обґрунтувань щодо заявленого розміру моральної шкоди (50000 грн.) та характер моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних позивачці саме незаконними діями з боку відповідача. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі частково підкріплені належними та допустимими доказами, які підтверджують протиправність оскаржуваного рішення.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції та прийняттю нового рішення, згідно з яким позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12.12.209 року № 62-К.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Чигиринської районної державної адміністрації з 13.12.2019 року.

Стягнути з Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області (20901, Черкаська область, м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року в розмірі 79 856 (сімдесят девять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень копійок, без врахування обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя А.Б. Парінов

Суддя В. Ю. Ключкович

(Повний текст постанови складено 01.10.2020 року)