Справа № 500/2392/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2392/20

05 жовтня 2020 року м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баранюка А.З., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації, в якій позивач просить:

- визнати дії Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в повній сумі за 2019 рік протиправними;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2019 рік відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що має статус учасника бойових дій. У серпня 2020 позивач звернувся до відповідача щодо роз`яснення виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком згідно ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та невиплати цієї допомоги у встановленому законом розмірі, однак позитивної відповіді не отримав. Зазначає, що його право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком згідно ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, повинно залишатися незмінним, тому, на думку позивача, дії відповідача щодо відмови у здійсненні такої є протиправними, через це він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшло 24.09.2020 клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 за позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 05.10.2020 відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Відзиву на позов, відповідач, у встановлений судом строк не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни - учасників бойових дій, дата видачі 05 червня 2016 року (аркуш справи 6).

Управління праці та соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації провело виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2019 році в сумі - 3400,00 грн (аркуш справи 10).

Позивач 06 серпня 2020 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації із запитом на інформацію в якому просив надати роз`яснення виникнення в нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком згідно ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та причини невиплати цієї допомоги у встановленому законом розмірі (аркуш справи 7-8).

На звернення позивача відповідач повідомив, зокрема, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 №237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" установлено у 2019 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю ІІ групи у сумі 3400,00 гривень.

Вказав, що на основі вище вказаної постанови позивачу, як особі з інвалідністю ІІ групи проведено виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік у сумі 3400,00 грн (аркуш справи 10).

Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Вказана редакція ч. 5 ст. 12 викладена пунктом 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, зокрема, № 237 від 20 березня 2019 року якою визначено, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій, особам з інвалідністю ІІ групи у 2019 році в сумі 3400,00 гривень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Великода проти України" та "Суханов та Ільченко проти України" висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Суд звертає увагу, що положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанови Кабінету Міністрів України, які прийняті на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 05 травня 2019 році.

Як встановлено судом, позивачу нараховано та виплачено разову грошову допомогу до 05 травня, передбачену Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як особі з інвалідністю ІІ групи у 2019 році в сумі 3400,00 грн, тобто у розмірі, який визначений постановою Кабінету Міністрів України на вказаний рік.

Проте, на думку позивача, виплата щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій у 2019 році має бути виплачена йому відповідачем у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З цього приводу суд вважає за необхідне також зазначити, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, у рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних положень законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у 2019 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", правомірно здійснена відповідачем в порядку та розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Щодо посилань позивача на те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати не постанови Кабінету Міністрів України та положення пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, а частину п`яту статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила її попередню редакцію: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком", суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

На час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте встановлювали різний розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій.

З приводу цього, суд звертає увагу на те, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади України - Верховної Ради України.

Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року у справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та залишається чинною на час перебігу правовідносин.

Зважаючи на те, що Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше ніж Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня, слід враховувати саме норми Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Крім того, положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанов Кабінету Міністрів України, які прийняті на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, є чинними, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а отже підлягали застосуванню при визначенні розміру щорічної разової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня у 2019 році.

Вказана правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка неодноразово висловлювалась ним, зокрема, у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 348/2100/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 459/2783/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 550/1131/17, від 13 червня 2019 року у справі №564/189/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцевих та Перехідних положень" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетних фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки, діє лише на майбутнє та не поширюється на правовідносини, які виникли до 27.02.2020. До 27.02.2020 року діють відповідні положення Бюджетного кодексу України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2016-2019 роках, у розмірах встановлених постановами Кабінету Міністрів України, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Бюджетним кодексом України та з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України.

За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про визнання дій Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в повній сумі за 2019 рік протиправними, слід відмовити.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2019 рік відповідно до ч.4 ст.12 Закону є похідною від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності і в задоволенні такої судом відмовлено, а також враховуючи те, що судом встановлено правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2019 році, вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від попередньої позовної вимоги

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації, місцезнаходження: вул. Незалежності, 8, м. Збараж, 47301, .

Головуючий суддя Баранюк А.З.