Справа № 820/1764/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 820/1764/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 820/1764/18

за позовом ОСОБА_1

до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним рішення XIX позачерговій сесії VІІ скликання Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області № VІІ від 11.09.2017 р. щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 - А та скасувати; зобов`язати Івано-Шийчинську сільську раду Богодухівського району Харківської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача від 11.09.2017 р. є таким, що прийняте з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного Управління Дергеокадастру у Харківській області в результаті проведених заходів державного контролю встановлено безпідставне немотивоване надання відмови ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 ., що є порушенням норм ст. 118 Земельного кодексу України. Також, вказав, що оскаржуване рішення містить недостовірну інформацію щодо уже оформленого права власності спадкоємцем ОСОБА_2 ОСОБА_3 , доказів на підтвердження чого відповідачем не було надано.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 520/8749/19 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення XIX позачергової сесії VІІ скликання Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області № VІІ від 11.09.2017 р. щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 - А та скасувати; зобов`язано Івано-Шийчинську сільську раду Богодухівського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1 на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.07.2016 р. звернувся з клопотанням до Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області (вх. № 54 від 01.08.2016 року) в порядку ст.ст. 116, 118, 121, 122 Земельного Кодексу України та просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови), орієнтовною площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2 (а.с. 36).

26.08.2016 р. вказане клопотання було розглянуто постійною депутатською комісією з сільських питань, житлово-комунального господарства, земельних відносин, екології, будівництва та нових форм господарювання Івано-Шийчинської сільської ради та оформлено протокол № 5 від 26.08.2016 року та прийнято рішення, яким відмовлено в задоволенні клопотання, у зв`язку з тим, що на земельній ділянці знаходиться домоволодіння померлого ОСОБА_2 , в якого є живі спадкоємці. Постійною депутатською комісією було рекомендовано позивачу оформити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться поряд за тією ж адресою з присвоєнням їй поштової адреси АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

10.04.2017 р. позивач, на виконання рекомендацій постійної депутатської комісії, звернувся з повторною заявою до Івано-Шийчинської сільської ради (вх. № 10 від 10.04.2017) з проханням повторно розглянути його заяву від 1 серпня 2016 року з додатком від 9 серпня 2016 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10).

10.05.2017 р. Івано-Шийчинською сільською радою на засіданні ХV позачергової сесії прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , так як даною земельною ділянкою користується спадкоємець ОСОБА_3 (а.с. 30).

Поряд з цим, рішенням XV позачергової сесії Івано-Шийчинської сільської ради VII скликання від 10.05.2017 року № 84-VII надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,27 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71)

29.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з проханням провести перевірку дотримання норм земельного законодавства при розгляді 10.05.2017 року Івано-Шийчинською сільською радою клопотання ОСОБА_1 від 01.08.2016 р.

Листом від 11.08.2017 року Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Дергеокадастру у Харківській області повідомлено заявника, що управлінням було здійснено контроль за дотриманням вимог земельного законодавства при прийнятті рішень Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району Харківської області та зафіксовано випадки порушення вимог земельного законодавства при прийнятті рішень Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, зокрема і безпідставне немотивоване надання відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 . За наслідками проведеної перевірки на адресу в.о. Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району було направлено відповідне клопотання щодо приведення виявлених недоліків у відповідність до вимог чинного законодавства (а.с. 32).

11.09.2017 р. Івано-Шийчинською сільською радою клопотання ОСОБА_1 повторно було розглянуто на XIX позачерговій сесії VІІ скликання та прийнято рішення № VІІ, яким повторно відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,25 га , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що було встановлено, що даною земельною ділянкою , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 користувався ОСОБА_2 , який помер і після його смерті спадкоємцем є ОСОБА_3 , якому перейшло право користування спадкового майна спадкодавця згідно ст. 1216 ЦКУ, ст. 120 ЦКУ і він не відмовився від права користування згідно ст. 141 ЦКУ (а.с. 8).

Позивач, не погоджуючись із спірним рішенням відповідача, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення XIX позачергової сесії VІІ скликання Івано- Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області №VІІ від 11 вересня 2017 р. щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , відпоівдач діяв не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України, а відтак вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповдіача надати дозвіл на розробку проекту зумлеустрою фактично порушить закріплені законом виключні повноваження щодо здійснення дозвільної діяльності на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та фактично призведе до вчинення дій поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Разом з тим, суд вказав, що належним захистом порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 10.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1 на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області з урахуванням висновків суду.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що позивач. в 2016р. неодноразово звертався з заявами до Івано-ІІІийчинської сільської ради Боїодухівського району щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,25 га.

Земельна комісія Івано-Шийчииської сільської ради при розгляді заяви роз`яснила ОСОБА_1 щодо неможливості надання такого дозволу, так як на цій земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, який належить ОСОБА_2 , який номер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем спадкового майна є син ОСОБА_3 . Спадкова справа відкрита Богодухівською держнотконторою в 2001 р. за № 48. Право на цю землю має спадкоємець у відповідності до ст. 1216 ЦК України, 120 ЗК України. Незважаючи на ці обставини ОСОБА_1 наполягав розглянути заяву і винести рішення.

Заява ОСОБА_1 , яка розглядалася 11.09.2017 р. сесії Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району була датована 10.04.2017 р. В казав, що на той час ніхто з депутатів сільської ради не звернув уваги, що в цій заяві ОСОБА_4 змінив адресу розміщення земельної ділянки, замість адреси: АДРЕСА_2 , вказав АДРЕСА_2 .

Тому, при винесенні рішення № VІІ від 11.09.2017 р. Івано-Шийчинська сільська рада Богодухівського району про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,25 га., причина була указана, що ця земельна ділянка перейшла у користування ОСОБА_3 , в порядку спадкування, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

За заявою ОСОБА_1 від 23.11.2017 р. йому було направлено копію рішення № VІІ від 11.09.2017 р. Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району, повідомлення Укрпошти про вручення 01.12.2017 р.

При подачі позову до адміністративного суду було виявлено, що вказана причина відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,25 га указано невірно.

Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району було встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 відповідно но господарської книги не існує. Останній номер по цій вулиці є 10.

У зв`язку з цим, рішенням № 641-VІІ від 27.11.2019 р. Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району було внесено зміни до п. 1 рішення № VІІ від 11.09.2017 р. про відмову ОСОБА_1 у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок житлової за громадської забудови, орієнтовною площею 0,25га. Причиною відмови указано, в зв`язку з відсутністю земельної ділянки за даною адресою.

Тобто рішення № 641-VІІ від 27.11.2019 р. від 27.11.2019 р. Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району, яке суд визнав незаконним, сільська рада самостійно внесла зміни і підставу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

На підставі цього, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Земельні відносини в Україні відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель; державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз ч. ч. 6 та 7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Разом із тим, порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (частина 17 статі 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету з числа депутатів ради обираються постійні комісії ради (частина 1 статті 47 України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (частина 10 статі 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Судовим розглядом встановлено, що рішенням XIX позачергової сесії VІІ скликання Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області № VІІ від 11.09.2017 р. відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 . Підставою для відмови вказано те, що органом місцевого самоврядування було встановлено, що цією земельною ділянкою до 2000 р. користувався ОСОБА_2 , який номер 15.05.2000р. Спадкоємцем спадкового майна є син ОСОБА_3 , а тому право на цю землю має спадкоємець у відповідності до ст. 1216 ЦК України, 120 ЗК України.

Як вказувалося вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судовим розглядом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 із повторною заявою від 10.04.2017 р. щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 земельною ділянкою ОСОБА_3 лише користувався, що не звільняє ОСОБА_3 від необхідності дотримання процедури оформлення вказаної земельної ділянки у користування згідно вимог чинного законодавства, зокрема шляхом оформленням документів на розробку проекту землеустрою із подальшою реєстрацією своїх прав Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, в цьому випадку, як гр. ОСОБА_3 (особа, яка користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 ), так і гр. ОСОБА_1 (позивач) мають рівне право розробити проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку. В свою чергу, у відповідача відсутні підстави вважати пріоритетність тієї чи іншої особи на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також суд першої інстанції правомірно послався на те, що відповідачем не надано доказів звернення ОСОБА_3 до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме за адресою: АДРЕСА_2 . (щодо якої звертався позивач), враховуючи те, що рішенням Івано-Шийчинської сільської ради від 10.05.2017 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу вищезазначених норм права слідує, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Враховуючи те, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження як надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку саме за адресою АДРЕСА_2 , так і на підтвердження подальшого оформлення та реєстрації у законодавчо встановленому порядку вказаної ділянки у власність/користування ОСОБА_3 , що могло б слугувати підставою відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення XIX позачергової сесії VІІ скликання Івано- Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області № VІІ від 11.09.2017 р. щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 - А є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується посилання апелянта на те, що в подальшому (після прийняття рішення від 11.09.2017 р.) ним було встановлено, що рішенням № 641-VІІ від 27.11.2019 р. від 27.11.2019 р. Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району, яке суд визнав незаконним, сільська рада самостійно внесла зміни і підставу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, колегія суддів зазначає наступне.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи наведені вище обставини колегія суддів зазначає, що подальше внесення змін до рішення (яке призвело до порушення прав особи) через власну помилку не є свідченням того, що таке спірне рішення вважатиметься обґрунтованим, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами саме прийняття відповідачем № VІІ від 11.09.2017 р. і судом повинна надаватися оцінка такому рішення саме станом на момент виникнення спірних правовідносин та без врахування подальшого внесення змін до такого рішення, оскільки ризик такої помилки, в межах спірних правовідносин, покладається саме на орган місцевого самоврядування.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтувань приводу спростування висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1 на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області з урахуванням висновків суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Інші доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 520/6322/2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 820/1764/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 05.10.2020 року