Справа № 400/3459/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2020 р. № 400/3459/20

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 ОСОБА_2 , АДРЕСА_1
до:Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, вул. Златоустівська, 55, офіс 61-62,Київ 135,01135
треті особи:Акціонерне товариство "Банк Форвард", вул. Саксаганського, 105,Київ 32,01032
про:визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59837980 і постанови від 22.08.2019 ВП № 59837980; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлеків Т.Л. з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №59837980, визнати протиправною та скасувати постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника від 22.08.2019, а також про стягнення з боржника винагороди, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. за виконавчим провадження №59837980 зняти арешт коштів з рахунку, відкритого на АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що приватним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження на території м. Києва, оскільки вона постійно проживає та зареєстрована за адресою м. Миколаїв та не мають ніякого майна у м. Києві. Також, позивачі зазначили, що приватним виконавцем накладено арешт на майно неповнолітньої ОСОБА_2 , яка взагалі не є боржником за виконавчим провадженням, та отримує на зазначений банківський рахунок у АТ «Ощадбанк» пенсію та аліменти. Крім того, позивачі зазначили, що не отримували від приватного виконавця жодних документів.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у тому числі за місцезнаходженням майна боржника. У цьому випадку виконавче провадження відкрито за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, а не за місцем проживання боржника. Оскільки, у боржника ОСОБА_1 є банківській рахунок у АТ «Банк Форвард», на якому є кошти, а банк розташований у м. Києві, то можливо зробити висновок, що майно боржника (кошти на банківському рахунку) знаходяться у м. Києві. На підтвердження правомірності своєї позиції, відповідач послався на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 27.12.2019 у справі №905/584/19.

Щодо стягнення винагороди, відповідач послався на ч.5 ст.26 Закону, відповідно до якої йому надано право на її стягнення. Постанова про накладення арешту на кошти боржника винесена правомірно, оскільки закони України не містять заборони звертати стягнення та накладати арешт на кошти на рахунках боржника, які відкриті для зарахування пенсії та аліментів, а також не визначають такі рахунки як рахунки із спеціальним режимом використання.

Суд розглянув справу 05.10.2020, відповідно до вимог ст.262 КАС України, без проведення судового засідання, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та Рішення Ради суддів України від 17.03.2020 №19, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18.11.2010 зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 . За цією адресою ОСОБА_1 проживає разом зі своєї донькою ОСОБА_2 2004 р.н.

В травні 2013 року, ОСОБА_1 уклала кредитний договір з ПАТ «Банк Русский Стандарт».

В подальшому АТ «Банк Форвард» став правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Банк Русский Стандарт» за кредитним договором з ОСОБА_1

17.07.2019 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, вчинено Виконавчий напис №1252 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 26784,72 гривень.

19.08.2019 представник АТ «Банк Форвард» звернувся до приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. з заявою про примусове виконання рішення - виконавчого напису нотаріуса №1252 від 17.07.2019.

У заяві про примусове виконання стягувачем вказано, що у боржника є рахунок у АТ «Банк Форвард» за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

19.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59837980 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 27634,72 гривень.

22.08.2019 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 2763,47 гривень.

22.08.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

На підставі зазначеної постанови приватного виконавця, було арештовані кошти, які надходять на банківський рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Ощадбанк» у якості аліментів на утримання її неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , а також державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до ч.1, ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, відповідно до вимог Закону, місце виконання напряму пов`язане з боржником, та може визначатися лише за однієї з трьох ознак: 1) місцем проживання боржника; 2) місцем перебування боржника; 3) місцезнаходження майна боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

За таких обставин, відповідач як приватний виконавець має право на прийняття виконавчих документів, у разі якщо боржник проживає, перебуває у місті Києві, або у місті Києві знаходиться його майно.

Позивач (боржник) проживає та знаходиться у м. Миколаєві, про що зазначено у виконавчому документі, а також стягувачем у заяві про примусове виконання рішення.

Також, у заяві стягувача на примусове виконання рішення від 19.08.2019 відсутні будь-які відомості про те, що у боржника є майно, яке знаходиться в місті Києві.

У зазначеній заяві вказано про наявність банківського рахунку боржника у м. Києві, але немає жодної інформації про наявність коштів на цьому рахунку.

Звідки приватним виконавцем зроблено висновок про наявність майна у ОСОБА_1 у місті Києві суду не зрозуміло.

Щодо посилання відповідача про наявність у боржника банківського рахунку у м. Києві, а оскільки гроші, у тому числі безготівкові є майном відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України, то з цього приводу, суд вважає за необхідно зазначити наступне.

По-перше, безготівкові гроші, як майно у розумінні ст.190 Цивільного кодексу України, це певна юридична фікція, лише поширення правову режиму речі - предметів матеріального світу, на форму записів на рахунках у банках, тобто на вимогу до банку, які не є предметами матеріального світу.

У такого специфічного виду майна немає такої ознаки, як місцезнаходження, оскільки це є лише властивістю речей - предметів матеріального світу.

Безготівкові гроші не є категорію матеріального світу, а тому, до них не може бути застосована ознака - місцезнаходження.

Місцезнаходження банка (кредитної установи), в якій містяться записи про відповідні зобов`язання перед клієнтом у грошової формі (безготівкові гроші) не тотожнє місцезнаходженню цих коштів.

В теперішній час, коли форми записів про відповідні рахунки та зобов`язання банків перед клієнтами здійснюються у цифровій комп`ютерної мережі (віртуальному світі), взагалі неможливо визначати місцезнаходження грошей у матеріальному світі.

По-друге, навіть якщо погодитися з позицію відповідача, що кошти на рахунку в банку це майно боржника, за місцем знаходження якого визначається місце примусового виконання рішення, то у цьому випадку немає ніяких доказів того, що у позивачки (боржника) є на банківському рахунку в АТ «Банк Форвард».

З цього слідує, що приватний виконавець Павелків Т.Л. прийняв до виконання виконавчий документ та відкрив виконавче провадження, не за місцем проживання, перебування, знаходження майна боржника, а за місцем знаходження стягувача та місцем знаходження майна стягувача, що не відповідає вимогам ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зазначене порушення, в свою чергу потягло за собою настання негативних наслідків для неповнолітньої ОСОБА_2 , оскільки на її кошти, отримані в якості аліментів та соціальної допомоги, було накладено арешт.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця Павелків Т.Л. про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про арешт кошів боржника.

Одночасно з цим, суд прийшов до висновку, що безпідставне відкриття виконавчого провадження відповідачем було обумовлено протиправними діями приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., у зв`язку з чим є підстави для винесення окремої ухвали на його адресу.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України належна до сплати сума судового збору за подання цього позову в розмірі 2522,40 грн підлягає відшкодуванню за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на користь держави (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Також представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу. Також представником позивача надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу: витяг з договору про надання правової допомоги № 51 від 17.08.2020, що був укладений ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Ольги Проніної" в особі адвоката Проніної О.О., додатковою угодою до договору про надання правової допомоги № 1 від 17.08.2020, звіту про надану правову допомогу від 22.08.2020, меморіального ордеру № 7383300SB на суму 3000 грн.

Відповідно до звіту про надану правову допомогу від 22.08.2020 року, Адвокатським бюро "Ольги Проніної" витрачено 7 годин на виконання вищезазначеної правової допомоги, при цьому одна година виконання доручення становить 1500 грн. Гонорар від клієнта отримано в розмірі 3000 грн.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

В даному випадку сума витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн підтверджена меморіальним ордером № 7383300SB від 21.08.2020 року.

Разом з цим, згідно звіту про надану правову допомогу від 22.08.2020, адвокатом витрачено 7 годин на виконання вищезазначеної правової допомоги, при цьому 1 година становить 1500 грн. Однак документів, що підтверджують сплату послуг адвоката, позивачем не надано. Тобто, фактичне понесення позивачем суми витрат на правову допомогу, зазначені у звіті про надану правову допомогу, не підтверджено доказами.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які поніс позивач, в зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення, а також підтверджений доказами щодо понесення стороною відповідних витрат.

З урахуванням матеріалів справи, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3000 грн є цілком співмірною та пропорційною предмету розгляду справи, а також підтвердженою доказами фактичного поснесення витрат.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача в сумі 3000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Златоустівська, 55, офіс 61-62,Київ 135,01135 НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Вольф (Павелків) Т.Л. від 19.08.2019 про відкриття виконавчого провадження №59837980 по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Банк Форвард».

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Вольф (Павелків) Т.Л. від 22.08.2019 про стягнення з боржника основної винагороди №59837980.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Вольф (Павелків) Т.Л. від 22.08.2019 про арешт коштів боржника, ухвалену у виконавчому провадженні №59837980.

5. Стягнути за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Златоустівська, 55, офіс 61-62,Київ 135,01456) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі грн) гривень.

6. Стягнути за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на користь держави (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати в розмірі 2522,40 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн сорок коп) гривень.

7. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко