Справа № 460/1866/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1866/19 пров. № А/857/5426/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Запотічного І.І., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

суддя у І інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 23 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС) про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року № Ф-21210-17 на суму 13099,12 грн та від 13 травня 2019 року № Ф-21210-17 на суму 15853,30 грн зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄВ), посилаючись на те, що перебуває на податковому обліку як платник податків та здійснює незалежну професійну діяльність, як арбітражний керуючий. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) взяття контролюючим органом на облік платників ЄВ осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ і податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік, як самозайнята особа.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 460/1866/19 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у контролюючого органу відсутні повноваження за власною ініціативою без наявності звітності платника ЄВ (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця) вносити зміни до облікової картки платника ЄВ шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та нараховувати ЄВ у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного аконом, як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника ЄВ як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та не подає звітність як такий платник, відповідачем безпідставно встановлено позивачу, як платнику ЄВ фізичній особі-підприємцю, ознаки незалежної професійної діяльності та нараховано на цій підставі ЄВ.

Правонаступник відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС) у поданій апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував пропуску позивачем строку на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року № Ф-21210-17. Наполягає на тому, що приписи Закону № 2464-VI є спеціальними щодо спірних правовідносин і передбачають право платника оскаржити рішення/вимогу про сплату боргу протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Щодо фактичних обставин справи наголошує на тому, що основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон №2464-VI. Позивач є платником ЄВ і перебування його на спрощеній системі оподаткування не спростовує обов`язку сплачувати вказаний вид збору. У разі провадження підприємницької діяльності та незалежної професійної діяльності нарахування та сплата ЄВ має бути здійснена за кожним видом діяльності окремо за встановленими Законом № 2464-VІ ставками. Позивач не здійснив нарахувань ЄВ, а тому відповідача правомірно визначив зобов`язання з ЄВ, що стало підставою для прийняття оспорюваних вимог від 14 лютого 2019 року №Ф-21210-17 та від 13 травня 2019 року №Ф-21210-17.

Окрім того, вважає, що при встановленні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом не було повністю враховано складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наполягає на тому, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, повно та всебічно з`ясував всі обставини справи та не допустив порушень норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта, підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, і просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 03 жовтня 2003 року зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), номер запису 2 000445.

З 01 січня 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником ЄВ, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія Б № 567113 від 28 червня 2012 року .

Ліцензією серії АВ № 470265, виданою 17 березня 2010 року Державним департаментом з питань банкрутства підтверджується право позивача здійснювати діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), строк дії ліцензії з 17 березня 2010 року на необмежений строк.

На підставі наказу Міністерства юстиції України від 03 липня 2013 року № 1318/5 вказана ліцензія була замінена на Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1384 від 28 серпня 2013 року, видане ОСОБА_1 без обмеження строку дії.

Довідкою форми № 34-ОПП від 07 листопада 2017 року № 005 про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, підтверджується, що позивач взятий на облік, як платник податків у контролюючих органах, 08 жовтня 2003 року за № 1075.

14 лютого 2019 року ГУ ДФС прийнято вимогу № Ф-21210-17 про сплату ОСОБА_1 недоїмки за ЄВ у розмірі 13099 грн 12 коп.

21 березня 2019 року позивач оскаржив вказану вимогу до Державної фіскальної служби України (далі ДФС).

Рішенням ДФС про результати розгляду скарги № 19481/6/99-99-11-05-02-25 від 24 квітня 2019 року вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року № Ф-21210-17 ГУ ДФС залишена без змін, а скарга позивача від 21 березня 2019 року без задоволення (а.с.71-72). Вказане рішення ДФС 24 квітня 2019 року направлене за адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак повернуто відправнику «за закінченням терміну зберігання».

13 травня 2019 року ГУ ДФС прийнято вимогу № Ф-21210-17 про сплату ОСОБА_1 недоїмки за ЄВ у розмірі 15853,30 грн.

Позивач звернувся зі скаргою від 13 червня 2019 року щодо вказаної вимоги до ДФС. Рішенням ДФС про результати розгляду скарги № 34348/6199-99-11-05-02-25 від 19 липня 2019 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року № Ф-21210-17 ГУ ДФС залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 13 червня 2019 року без задоволення.

ОСОБА_1 не погодився із наведеним та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається, у якому просив визнати протиправними та скасувати зазначені вимоги контролюючого органу про сплату ним боргу (недоїмки) з ЄВ.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Законом № 2464-VI регламентовано правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку

Частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками ЄВ є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

На підставі наведених норм суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законодавство розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, як окремих платників ЄВ на та не визначає такого платника ЄВ, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Приписами частини 1 статті 5 Закону № 2464-VI передбачено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, у пунктах у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, який зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі Порядок № 1162).

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 1162 встановлено, що він поширюється на платників ЄВ, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону № 2464.

Згідно із пунктом 3 розділу II Порядку № 1162 дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску.

Приписами пункту 4 розділу II Порядку № 1162 передбачено, що взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб- підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам-підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV).

Учасниками справи не заперечується те, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 2003 року перебуває на обліку контролюючого органу як платник ЄВ фізична особа-підприємець; види діяльності за кодами КВЕД 70.22 (основна) - консультування з питань комерційної діяльності й керування та 69.10 (основна) - діяльність у сфері права (61-62).

Розділом III Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників ЄВ, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку № 1162 взяття на облік платників ЄВ, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Приписами пункту 2 розділу III Порядку № 1162 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 4 розділу III Порядку № 1162).

На підставі аналізу приписів Порядку № 1162 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що взяття контролюючим органом на облік платників ЄВ осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1- ЄСВ. Водночас, взяття на облік платників таких осіб контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» нормами Порядку № 1162 не передбачено.

Учасниками справи не заперечується те, що ОСОБА_1 після отримання свідоцтва № 1384 від 28 серпня 2013 року арбітражного керуючого відповідну заяву за встановленою формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавав, однак відповідач самостійно 07 листопада 2017 року встановив йому, як фізичній особі-підприємцю, ознаку незалежної професійної діяльності у індивідуальній картці платника всупереч нормами Порядку №1162.

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування було затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі Положення №10-1).

Пунктом 1 розділу ІІІ Положення № 10-1 передбачено, що з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому до відомостей, які містить витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення № 10-1, пункт 6 розділу V), віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого виокремлено фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, тобто особу, яка провадить незалежну професійну діяльність.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційний суд під час вирішення цього спору враховує висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 520/3939/19, відповідно до яких аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників ЄВ осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності.

Взяття такої особи на облік платників ЄВ можливе виключно за її заявою. Закріплене пунктом 4 розділу VI Порядку № 1162 право контролюючого органу брати на облік як платника ЄВ особу, яка провадить незалежну професійну діяльність і не перебуває на такому обліку, може бути реалізоване виключно в разі подання цією особою відповідної заяви.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника ЄВ (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), у якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та ЄВ фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника ЄВ шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати ЄВ у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Оскільки позивач не перебуває на обліку платників ЄВ як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив йому, як платнику ЄВ (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі ЄВ.

Приписи пункту 16 розділу ІV Порядку № 435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою - підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI. За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платників ЄВ фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачено.

Ураховуючи наведене, хоча процедура щодо обліку платників ЄВ й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників ЄВ вона суперечить Закону № 2464-VI, а тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність здійснення повторного нарахування позивачу ЄВ за спірними вимогами про сплату недоїмки (боргу) № Ф-21210-17 від 14 лютого 2019 року та № Ф-21210-17 від 13 травня 2019 року, що свідчить про їх протиправність необхідність скасування.

Оцінюючи доводи апелянта у частині пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року № Ф-21210-17, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням її оскарження позивачем у адміністративному порядку 21 березня 2019 року та неотримання відповіді на свою скаргу, подання ним 08 серпня 2019 року позову, що розглядається, було здійснено у межах 6-місячного строку, передбаченого приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, і передбачених законом підстав для залишення його позовної заяви у цій частині без розгляду немає.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи апелянта у частині вимог щодо розміру відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що судом першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів на підтвердження вартості послуг з правничої допомоги відповідно до укладеного ним із Адвокатським об`єднанням «Лінія Права» договору від 08 серпня 2019 року та з урахуванням складності справи, обсягу виконаної роботи та витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) часу дійшов вірного висновку про відшкодування таких витрат у сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відтак, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 460/1866/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. І. Запотічний
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 02 жовтня 2020 року.