Справа № 120/3824/19-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3824/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

16 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представниці позивачки: Олексієнко О.І.,

представниці відповідача: Вербицької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року (ухвалене 18 лютого 2020 року, повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 30.08.1977 року по 30.08.1978 рік, з 22.02.1990 року по 03.06.1993 рік, з 02.02.1995 року по 31.12.1999 рік та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.04.2019 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №04 від 18.04.2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 02.02.1995 по 01.11.1998. В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначає про те, що згідно з довідкою ДФСУ, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку з 02.02.1995 по 31.12.2002, а відсутність інформації про систему оподаткування не може нести для позивачки негативних наслідків у вигляді позбавлення права на пенсію.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представниця позивачки в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1995 по 01.11.1998 року, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №04 від 18.04.2019 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років. Зазначено, що загальний стаж ОСОБА_1 становить 20 років 3 місяці 18 днів.

На адвокатський запит від 26.06.2019 року відповідач надав відповідь у формі листа №1420/02-04-26/03-3 від 07.10.2019 року щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , в якому зазначено, що при призначенні пенсії позивачці не було враховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки, а саме:

- з 30.08.1977 по 30.08.1978 за період роботи на посаді вчителя математики в Глухівській восьмирічній школі Калачинського району Омської області Російської федерації (п. 1-2), оскільки в наказі про звільнення №105, зазначено 1979 рік;

- з 22.02.1990 по 03.06.1993 за період роботи на посаді вихователя ясел - саду №12 в м. Луганськ (п. 12-13), оскільки в даті наказу про працевлаштування міститься виправлення.

Крім того, повідомлено, що відповідно до довідки Головного управління ДФС у Вінницькій області №11045/Х/02-32-50-09-02 від 18.04.2019 року ОСОБА_1 рахувалась на податковому обліку у Вінницькій ДПІ Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області з 02.02.1995 року по 31.12.2002 року. Інформація про те, яка система оподаткування в період з 02.02.1995 по 31.12.1999 відсутня.

При цьому позивачці не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 02.02.1995 по 01.11.1998.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо врахування вказаних вище періодів до страхового стажу протиправною, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не взято до уваги періоди роботи позивача з 30.08.1977 року по 30.08.1978 рік та з 22.02.1990 року по 03.06.1993 рік.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відомості про сплату страхових внесків відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться лише з 11.1998 року, то відповідач правомірно не врахував до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 02.02.1995 по 01.11.1998.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1995 по 01.11.1998 року, виходячи з наступного.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ст.1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно абз.3 пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, порядок підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності залежить від системи оподаткування, на якій перебувала особа, що звертається за призначенням пенсії.

Відповідно до пп.1 п.3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, період здійснення підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року враховується до страхового стажу на підставі довідки про реєстрацію суб`єктом підприємницької діяльності за умови наявності інформації про перебування особи, що звертається за призначенням пенсії, на спрощеній системі оподаткування або із застосуванням фіксованого податку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка подала до суду довідку ДФС від 25.02.2015 року №1562/х/17 (а.с.69), відповідно до якої у період з 02.02.1995 року по 31.12.2002 року ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування доходів, одержаних від підприємницької діяльності за фіксованим розміром податку шляхом придбання фіксованого патенту, без використання праці найманих працівників. Протягом 1997 року платником сплачувався фіксований патент на суму 170,01 грн.

Відповідно до довідки №11045/Х/02-32-50-09-02 від 18.04.2019 (а.с.11), виданої Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, позивачка перебувала на обліку у Вінницькій ДПІ Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області, як суб`єкт підприємницької діяльності з 02.02.1995 року. Інформація про те, яка система оподаткування в період з 02.02.1995 по 31.12.1999 відсутня, в період з 01.01.2000 по 31.12.2002 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування.

Таким чином, в матеріалах справи містяться дві довідки, які містять різну інформацію щодо системи оподаткування, на якій перебувала ОСОБА_1 у період з 02.02.1995 по 01.11.1998.

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції досліджено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 в оригіналі.

З матеріалів пенсійної справи встановлено, що згідно із заявою від 08.05.2019 позивачка долучила до заяви про призначення пенсії довідку №11045/Х/02-32-50-09-02 від 18.04.2019, в якій відсутня інформація щодо виду системи оподаткування за період з 02.02.1995 по 31.12.1999 (арк.пенсійної справи 35-36).

Водночас, довідка ДФС від 25.02.2015 року №1562/х/17 в матеріалах пенсійної справи відсутня.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що зважаючи на наявні в матеріалах пенсійної справи документи, у відповідача були відсутні підстави зараховувати до страхового стажу позивачки період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 01.11.1998 відповідно до пп.1 п.3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Водночас, в порушення вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції не з`ясував, які документи містяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 та безпідставно послався на довідку ДФС від 25.02.2015 року №1562/х/17.

При цьому, виходячи з положень Закону 1058-IV та Порядку №22-1, чинним законодавством не передбачено порядок підтвердження здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку за період до 01.01.1998.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 02.02.1995 року по 31.12.1997, колегія суддів виходить з наступного.

У період з 10.06.1994 по 05.09.1996 діяла Інструкція про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994 року (далі - Інструкція №5-5).

Згідно з п.1 Інструкції №5-5 відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року "Про пенсійне забезпечення" та змін до цього закону Інструкція визначає на території України порядок обчислення, сплати та обліку надходження обов`язкових внесків на державне соціальне страхування, та обов`язкових страхових внесків * до Пенсійного фонду підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, виду діяльності та галузевої належності, об`єднаннями громадян, особами, які використовують найману працю громадян (у тому числі підприємствами та особами, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру**), а також громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокатами, працюючими громадянами.

Пп.5.2.2 Інструкції №5-5 для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів встановлено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду у розмірі 9 відсотків суми доходу.

Відповідно до п.20 Інструкції №5-5 громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати подають до 1 лютого наступного року органам Пенсійного фонду копію Декларації про доходи, одержані від заняття підприємницькою діяльністю, і копію платіжного доручення про сплату внесків.

Згідно з п.24 Інструкції №5-5 після закінчення встановлених строків сплати внесків не внесена сума вважається недоїмкою і стягується в безспірному порядку за розпорядженням відповідних органів Пенсійного фонду з нарахуванням пені в розмірі 0,3 відсотка суми недоїмки.

П.21 Інструкції №5-5 передбачено, що облік внесків та доходів, на які вони нараховуються, ведеться органом Пенсійного фонду на особових рахунках і включається до квартального звіту форми № 4-ПФ.

Таким чином, у період з 10.06.1994 по 05.09.1996 сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність. Несплата таких внесків у встановлений Інструкцією №5-5 строк була підставою для їх стягнення в безспірному порядку. При цьому обов`язок щодо ведення обліку сплачених внесків покладався на органи Пенсійного фонду України.

З 06.09.1996 набрала чинності Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 06.09.96 (далі - Інструкція №11-1).

Відповідно до п.2.7 Інструкції №11-1 платниками обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду є, зокрема, громадяни, які займаються індивідуальною підприємницькою діяльністю, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси та інші громадяни, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно її праці (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.97 - фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси).

П.4.7 Інструкції №11-1 передбачено, що тариф обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду для платників, зазначених у п.2.7 цієї Інструкції - 33,6 відсотка суми доходу (в редакції Інструкції №11-1, чинній з 29.07.97 - 32 відсотки від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України).

Відповідно до п.7.2 Інструкції №11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п.2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.

Згідно з п.18.4 Інструкції №11-1 платники внесків, зазначені в пп.2.2, 2.3, 2.4, 2.7 цієї Інструкції, зобов`язані зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду протягом трьох років.

П.19 Інструкції №11-1 визначено відповідальність платників внесків.

Відповідно до п.17.1 контроль за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків, інших платежів, а також витрачанням коштів Пенсійного фонду здійснюється органами Пенсійного фонду.

Згідно з п. 7.7 Інструкції №11-1 орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток №4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

Таким чином, у період з 06.09.1996 сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність та не використовують працю найманих працівників. За порушення порядку сплати внесків до Пенсійного фонду Інструкцією №11-1 передбачено відповідальність. При цьому обов`язки щодо видачі довідки згідно з додатком №4, контролю за правильним нарахуванням, своєчасним і повним перерахуванням та надходженням внесків покладався на органи Пенсійного фонду України.

З урахуванням законодавства про порядок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, яке діяло у період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 02.02.1995 року по 31.12.1997, колегія суддів дійшла висновку про те, що відомості про страховий стаж за вказаний період можуть бути враховані на підставі довідки за формою, передбаченою додатком №4 до Інструкції №11-1, або на підставі облікових даних про сплату страхових внесків, ведення яких віднесено до функцій органів Пенсійного фонду України.

При цьому обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату позивачкою внесків до Пенсійного фонду України покладається на відповідача.

Отже, під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 02.02.1995 року по 31.12.1997 відповідач був зобов`язаний перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.

Водночас, відповідач не надав докази, що підтверджують або спростовують сплату ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України у період з 02.02.1995 року по 31.12.1997, зокрема, звіти форми №4-ПФ передбачені Інструкцією №5-5, документи, які щокварталу подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції №11-1, облікові дані про наявність у ОСОБА_1 недоїмки або інші письмові докази щодо сплати про сплату страхових внесків за вказаний період.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області посилається на індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.75-76).

Колегія суддів вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими, оскільки копія персональної електронної картки ОСОБА_1 містить інформацію за період з січня 1998 року по грудень 2007 року, тобто інформація за спірний період в індивідуальних відомостях про позивачку відсутня.

Водночас, відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації за період з 02.02.1995 року по 31.12.1997 без перевірки облікових даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період не може бути підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для врахування ОСОБА_1 страхового стажу за період з 02.02.1995 по 01.11.1998, керуючись виключно індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 11.1998 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1995 по 01.11.1998 року.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано обрав спосіб захисту прав позивачки шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язане повторно розглянути заяву позивачки, в тому числі в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 02.02.1995 року по 31.12.1997.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ч.6 ст.139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції №27561329 від 20.07.2020 року за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 576,30 грн (п`ятсот сімдесят шість гривень тридцять копійок) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії змінити в частині висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1995 по 01.11.1998 року.

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21003) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 576,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 вересня 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.