Справа № 480/3947/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р. Справа № 480/3947/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2020, по справі № 480/3947/19

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок захворювання під час виконання обов`язків військової служби.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю.

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок захворювання під час виконання обов`язків військової служби.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на день встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, не було передбачено право військовослужбовця строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги за захворювання.

На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 з 18.04.2018 по 27.02.2019 проходив строкову військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Під час перебування на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 діагностовано стійке захворювання, яке зумовлює обмежену придатність до військової служби, у зв`язку з чим направлено до медичний огляд ВЛК, під час якого встановлено: діагноз захворювання; захворювання пов`язане з проходженням військової служби; непридатність до військової служби в мирний час, обмежена придатність у військовий час.

Довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 «Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи» серії 10 ААА № 121676 від 13.03.2019 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності позивачу на підставі огляду МСЕК № 174 встановлено відсоток втрати працездатності 25%.

Наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.02.2019 р. № 81-ОС ОСОБА_1 звільнено зі служби за статтею 26 частиною 2 підпунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В подальшому рішенням № 83, затвердженим Головою Державної прикордонної служби України 23.04.2019, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачене право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону України одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби.

У той же час відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 (далі Порядок).

Відповідно до п. 7 Порядку (у чинній редакції до 24.04.2019) у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, зокрема, у розмірі, що визначається у відсотках від 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.

Із матеріалів справи встановлено, що відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що положення п. 7 Порядку у редакції, чинній на час визначення позивачу ступеня втрати професійної працездатності, передбачалося, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, зокрема, у розмірі, що визначається у відсотках від 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Отже, на день встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, не було передбачено право військовослужбовця строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги за захворювання.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби.

Таким чином, колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції, що право на отримання одноразової грошової допомоги позивачем набуто в силу положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

При цьому, Порядком № 975 визначено саме механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Дійсно на момент встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності п. 7 Порядку № 975 (в редакції до 24.04.2019) не містив положень щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби за захворювання.

Втім колегія суддів звертає увагу, що п. 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У той же час, п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби захворювання у період проходження ним строкової військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби.

Таким чином, право на отримання військовослужбовцем строкової служби одноразової грошової допомоги зберігається протягом 3 місяців з моменту звільнення.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби за статтею 26 частиною 2 підпунктом "б" (за станом здоров`я) наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.02.2019 № 81-ОС.

Отже, починаючи з 27.02.2019 та протягом наступних 3 місяців позивач із урахуванням п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мав право на отримання одноразової грошової допомоги.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 334 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», яка набула чинності 24.04.2019, п. 7 Порядку викладено в такій редакції:

«У разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:

50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби».

Отже, починаючи з 24.04.2019, а саме у період дії 3-х місяців, протягом яких позивачу п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надано право на отримання одноразової грошової допомоги, з`явився механізм реалізації набутого права, визначений Порядком № 975.

За таких обставин колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що позивачу належить до виплати одноразова грошова допомога у разі отримання захворювання у період проходження ним строкової військової служби на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Додатково слід враховувати, що підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені у ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Наявність перелічених обставин у даному випадку не встановлено, відповідних доказів відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 по справі № 480/3947/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов