Справа № 320/2387/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року справа №320/2387/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 06.02.2020 №34 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Обухівському ВП ГУНП в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції України в Київській області від 06.02.2020 №34 о/с позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника Обухівського відділу поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наголошено, що у відповідності до норм законодавства, ОСОБА_1 письмовою заявою погодився на посаду, рівнозначну займаній, проте, не зважаючи на висловлене бажання позивача працювати у Національній поліції, відповідачем прийнято оскаржуване рішення та незаконно звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09.07.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначив про те, що звільнення позивача проведено у зв`язку зі скороченням посади, яку займав позивач. Пояснив, що підставою прийняття спірного наказу, є наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2019 №127 дск «Про організаційно-штатні зміни» та наказ Національної поліції України від 27.01.2016 №73 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Київській області», якими скорочено посаду заступника начальника - керівника патрульної поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Зазначив, що позивачу було повідомлено про скорочення його посади, що підтверджується попередженням від 06.12.2019, з яким ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис того ж дня.

Представник Головного управління Національної поліції в Київській області звернув увагу суду на те, що у зв`язку із скороченням посади позивача, відповідачем вирішувалося питання про працевлаштування ОСОБА_1 на посадах: Заступник начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області, Начальник сектору реагування №1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області, Начальник сектору реагування патрульної поліції №2 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області - однак позивач не погодився на зазначені посади.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2020 вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Київській області від 07.11.2015 № 1 о/с ОСОБА_1 , прийнято на службу на підставі заяви від 07.11.2015 та призначено на посаду першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання підполковника поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2016 № 66 о/с Позивача відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 в адміністративній справі №810/899/16, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2016 № 66 о/с в частині звільнення Позивача зі служби в поліції у запас Збройних Сил України. ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.05.2016 №237 о/с «По особовому складу» позивача поновлено на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції, 16.02.2016.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 01.08.2016 №428 о/с «По особовому складу» Позивача звільнено з посади першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 08 серпня 2016 року за пп.4 п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 16 року в адміністративній справі №810/2 917/16, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 01.08.2016 №428 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади першого заступника начальника Обухівського відділу поліції 08.08.2016 на підставі пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивача поновлено на рівнозначній посаді - заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

21.07.2017р., позивач був звільнений із займаної посади наказом №527 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року в адміністративній справі № 810/2793/17, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 21.07.2017 № 52 7 о/с

Наказом №188 о/с від 06.04.2018 року. Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській обл. Позивача поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції, з 22 липня 2017 року.

27.06.2018 р., Позивач був звільнений із займаної посади наказом №339 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року в адміністративній справі № 810/4815/18, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 27.06.2018 № 339 о/с

Наказом №62 о/с від 01.02.2019 року. Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській обл. ОСОБА_1 поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції з 03 липня 2018 року.

22.04.2019 р., Позивач був звільнений із займаної посади наказом №193 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 320/3491/19, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 25.10.2019 №193 о/с.

Наказом №643 о/с від 28.11.2019 року. Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській обл. ОСОБА_1 поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції з 22 квітня 2019 року.

14.02.2020 р. ОСОБА_1 ознайомлено з наказом №34 о/с від 06.02.2020 р. відповідно до якого його звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 4 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частина 1 ст. 77 . Тобто це вже шосте звільнення Позивача зі служби з поліції.

Вважаючи цей наказ про звільнення ОСОБА_1 та дії Головного управління Національної поліції України ОСОБА_1 незаконним та такими, що грубо порушують трудові права передбачені ст. 43 Конституції України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VІІІ, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), який набрав чинності 07.11.2015.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Як встановлено статтею 3 Закону № 580-VІІІ, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VІІІ, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (ч.3 ст.59 Закону № 580-VІІІ).

Проходження служби в поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VІІІ).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліцію, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону № 580-VІІІ).

Статтею 58 Закону № 580-VІІІ передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з частини другої статті 77 Закону № 580-VІІІ днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3 ст.77 Закону № 580-VІІІ).

Як встановлено судом, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №34 о/с від 06.02.2020 р. позивача звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 4 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частина 1 ст. 77 .

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття спірного наказу, зазначив про те, що він погоджувався із призначенням на посаду, рівнозначну посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про що ним було повідомлено в акті пропонування посад. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_1 було запропоновано не рівнозначні посади, та у подальшому незаконно звільнено.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що звільнення позивача проведено у зв`язку зі скороченням посади, яку обіймав позивач.

Відповідач наголосив на тому, що ОСОБА_1 було попереджено про можливе звільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав та запропоновано три вакантних посади, які останній відмовився займати.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 на підставі спірного наказу відповідає вимогам чинного законодавства, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VІІІ у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частиною другою статті 68 Закону № 580-VІІІ визначено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

За приписами частини шостої статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Відповідно до частини восьмої статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Крім того, статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3 ст.49-2 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 1 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Отже, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові 12.04.2018 (справа №804/3787/17) та у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 (справа №6-1723цс17).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, відповідачем не надані докази встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації, що вимагається частиною п`ятою статті 68 Закону України "Про Національну поліцію", за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не були у встановленому законом порядку запропоновані всі вакантні посади, які відповідають його досвіду роботи, освітньому рівню, стану здоров`я, ставленню до виконання службових обов`язків. А тому, відповідачем порушено порядок звільнення позивача з органів поліції у зв`язку із скороченням штатів, що надає наказу Головного управління Національної поліції України у Київській області №34 о/с від 06.02.2020 ознаки протиправності.

Суд звертає увагу, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.05.2014 та від 01.07.2014 (реєстраційні номери судових рішень в ЄДРСР - 39088425 та 39891898 відповідно).

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У позовній заяві позивач просить суд поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Обухівському ВП ГУНП в Київській області.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду, належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

При цьому неправильне чи некоректне формулювання позовних вимог не є підставою для відмови у судовому захисті, оскільки суд може обрати спосіб захисту порушеного права, який є належним та ефективним, що не буде суперечити закону чи мати втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сума середнього грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з ГУ НП в Київській області.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із пунктами 2-3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області (ідентифікаційний код 40108616) від 06.02.2020 №34 о/с про звільнення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області (ідентифікаційний код 40108616) поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на рівнозначній посаді в Обухівському ВП ГУНП в Київській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області (ідентифікаційний код 40108616) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Обухівському ВП ГУНП в Київській області.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код 40108616) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.