Справа № 140/952/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/952/20 пров. № А/857/7177/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04травня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтарсіо» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя у І інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 04 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтарсіо» (далі ТОВ «Інтарсіо») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби (далі Митниця) про коригування митної вартості товарів № UA205050/2020/000023/2 від 07 лютого 2020 року.

Рішенням Волинськогоокружного адміністративного судувід 04травня 2020 року у справі № 140/952/20 позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2020/000023/2 від 07 лютого 2020 року та стягнено на користь ТОВ «Інтарсіо» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 7357,00 грн.

У апеляційній скарзі Митниця просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Інтарсіо`у повному обсязі.Свої вимоги обґрунтовує тим, щодля митного оформлення товару декларантом в інтересах ТОВ «Інтарсіо» було подано митну декларацію (далі МД) UА205050/2020/007463 від 06лютого 2020 року на товар «Меблі...», відповідно до якої митну вартістьтовару заявлено за першим методом визначення вартості товарів, та супровідні документи.

Під час опрацювання поданих документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару було встановлено, що упункті 6.1 контракту №2.01.2020 від 02 січня 2020 року покупець є офіційним представником компанії продавця в Україні та має права на використання товарних знаків, що свідчить про можливу наявність роялті та інших ліцензійних платежів, які відповідно до пункту 10.3 статті 58 Митного кодексу України (далі МК) є складовими митної вартості.

Додатково звертає увагу на те, щопунктом 2.2 вказаного контракту встановлено, що товар доставляється автомобільним транспортом на умовах FCA, які передбачають, що витрати по перевезенню товарів несе покупець, а витрати по навантаженню товару при передачі його на складі продавця у наданий покупцем транспортний засіб покладено на продавця.

У зв`язку із тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості за методом, обраним декларантом, у відповідності до статті 53 МК, декларанту було запропоновано в 10-ти денний термін надати додаткові документи, однак такі надано не було.

Відтак, Митницею відповідно до положень статей 55, 57 МКз декларантом була проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару та у зв`язку із неможливістю застосування інших методів визначення митної вартостіз причини відсутності необхідної інформації митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК відповідно цінової інформації ЄАІС.

У подальшому товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених статтею 55МК за МД від 07 лютого 2020 року №205050/2020/007808.

Наполягає на тому, що у відповідності до вимог пункту 2.1 Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598,у рішенні про коригування митної вартості товару від 07 лютого 2020 року №UА205050/2020/000023/2 вказано який саме товар та номера наявних митних декларацій, цінової інформації ЄАІС, які бралися за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів. У графі 33 вказаного рішенняміститься достатня інформація щодо числового значення скоригованої митницею митної вартості товару, а саме на підставі цінової інформації ЄАІС України відповідно до вищенаведених митних декларацій.

З огляду на непідтвердження поданими до митного контролюдокументами заявленої декларантом митної вартості вимоги Митниці щодо надання додаткових документів повністю узгоджується з нормами чинного митного законодавства України.

Додатково апелянт не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром судових витрат, оскільки зважаючи на об`єм поданого адміністративного позову, наведення у ньому лише норм митного законодавства та відсутність жодного обґрунтування позиції позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення про коригування, вважає заявлений до стягнення розмір суми коштів за підготовку позову та подання його до суду явно завищеним.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 02 січня 2020 ТОВ «Інтарсіо» (Покупець) та «SignalMeble z OgraniczonaOdpowiedzialnosciaSp.K.» (Республіка Польща, Продавець) уклали контракт №2.01.2020, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує меблеві вироби (Товар) власної торгової марки «SIGNAL». Ціна за Товар встановлюєтьсяу додатку до договору у польських злотих та може бути переглянута за домовленістю сторін.

На виконання умов вказаного контракту відповідно до специфікації до контракту від 05 лютого 2020 року №F/KEX/20/000027 та фактури від 05 лютого 2020 року №F/KEX/20/000027 ТОВ «Інтарсіо» придбало у Продавця партію меблівна загальну суму 107925,78 злотих.

Для здійснення митного оформлення вказаного товару представником позивача декларантом ТОВ «ВЕСТ ФРУТ ГРУП» 06 лютого 2020 року відповідачу було подано МД №UA205050/2020/007463, відповідно до якої товар «Меблі» задекларовано за 18 товарними позиціями відповідно до УКТ ЗЕД: позиція 1 - меблі з інших матеріалів, включаючи тростину, лозу, бамбук, або з аналогічних матеріалів; позиція 2 - меблі дерев`яні; позиції 3-5 - меблі дерев`яні для столових та житлових кімнат; позиція 6 - меблі дерев`яні типу спальні; позиції 7, 8 - меблі металеві; позиція 9 - меблі для сидіння; позиції 10, 11 - меблі для сидіння з металевим каркасом; позиції 10-17 - меблі для сидіння з дерев`яним каркасом; позиція 18 - меблі для сидіння, які обертаються. Загальна митна вартість була визначена за основним методом визначення митної вартості на рівні 110 351,78 злотих , що становить 709 904,03 грн. До складових митної вартості (окрім фактурної вартості) декларантом було додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну у сумі 2426 злотих, що складає 15606,70 грн.

Одночасно з метою підтвердженнязаявленої у МД №UA205050/2020/007463 митної вартості товарів та обраного методу її декларант митному органу було надано такі документи:

контракт №2.01.2020 від 02 січня 2020 року;

додаткову угоду №1 до контракту №2.01.2020 від 02 січня 2020 року;

специфікацію від 05 лютого 2020 року №F/KEX/20/000027;

рахунок-фактуру (інвойс) від 05 лютого 2020 року №VAT F/KEX/20/000027;

договір про надання транспортних послуг №2-2019 від 12 лютого 2019 року;

заявку на перевезення вантажу №05/02/20 від 05 лютого 2020 року;

довідку №03 від 05 лютого 2020 року про транспортні витрати;

товаро-транспортну накладну (CMR) від 05 лютого 2020 року;

підтвердження проведення SWIFT-платежу №27 від 06 лютого 2020 на суму 107925,78 злотих відповідно до інвойсу №VAT F/KEX/20/000027.

Відповідачем на підставі статті 53 МК у зв`язку з перевіркою відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, було запропоновано декларанту у 10-денний термін надати:

- висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи,що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.

- документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (вартість навантаження(якщо експедитор),вартість експедиційних послуг);

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (а.с.44-45).

Декларантом листом №07/02 від 07 лютого 2020 року повідомлено митний орган про відсутність у нього додаткових документів.

Відтак, 07 лютого 2020 року Митниця прийняла рішення №UA205050/2020/000023/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митну вартість товару позивача за товарними позиціями 1-4, 6-7, 10, 13, 16, 18 визначено за резервним методом згідно зістаттею 64 МК відповідно до цінової інформації ЄАІС .У графі 33 рішення зазначено: «Так як витрати на транспортування є однією з складових митної вартості(п.10.5ст.58 МКУ), то відповідно доНаказу Міністерства Фінансів України №599 від 24.05.2012 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення`для розрахунку витрат на транспортування відповідно до умов поставки FCA необхідні дані про вартість перевезення, страхування. В договорі №2-2019 від 12.02.2019 про надання транспортних послуг в п.2.1 вказано, що зобов`язання перевезення виконують перевізник та експедитор. Згідно з п.3.1.2 навантаження здійснює експедитор, а в п.4.1 вказано, що навантаження здійснює вантажовідправник. Відповідно до п.6.1 контракту №2.01.2020 від 02.01.2020 покупець є офіційним представником компанії продавця в Україні та має права на використання товарних знаків. Отже, можлива наявність роялті та інших ліцензійних платежів, які відповідно до п.10.3ст.58 МКУє складовими митної вартості. Згідно п.17ст.58 МКУособи, одна з яких є агентом, дистриб`ютором чи концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цьогоКодексу.

У зв`язку з перевіркою відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, згідност.53 МКУдекларанту запропоновано в 10-ти денний термін надати:

- висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи,що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для індентифікації товару;

- документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (вартість навантаження(якщо експедитор), вартість експедиційних послуг);

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Перелічені документи декларантом не подано.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994року, Митного кодексу України, вимогами ч.6ст.54 МКУпередбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у 4.2-4ст.53 МКУмитниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості.

Митницею відповідно до положень ст.55та ст.57 МКУз декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації' про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зіст.64 МКУвідповідно цінової інформації ЄАІС митна вартість :

- товар №1 (МД UA 205050/2019/200839 від 13.12.2019)-15,43 РLN /КГ;

- товар №2 (МД UA 205040/2019/55874 від 28.11..2019)-15,74 РLN /КГ;

- товар №3 (МД UA 205040/2019/55136 від 22.11.2019)-15,54 РLN /КГ;

- товар №4 (МД UA 205040/2019/55136 від 22.11.2019)-18,29 РLN /КГ;

- товар №6 (МД UA 205040/2019/57082 від 05.12.2019, 205040/2019/55136 від 22.11.2019)-15,49 РLN /КГ;

- товар №7 (МД UA 205020/2019/34366 від 05.12.2019)-16,14 РLN /КГ;

- товар № 10 (МД UA 205040/2019/55874 від 28.11.2019)-17,65 РLN /КГ;

- товар № 13 (МД UA 205040/2019/55136 від 22.11.2019)-16,30 РLN /КГ;

- товар № 16 (МД UA 205040/2020/005238 від 30.01.2020)-24,71 РLN /КГ;

- товар №18 (МД UA 205040/2019/55874 від 28.11.2019,205020/2019/33619 від 28.11.2019) -15,74 РLN /КГ.

Декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділуXта ст.55 МКУ. Декларант має право оскаржите рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно доглави 4 МКУабо в судовому порядку».

Того ж дня, 07 лютого 2020 рокуз наданням гарантій, передбачених частиною 7 статті 55 МК,декларантом було подано нову МД №UA205050/2020/007808, за якою товар контролюючим органом було випущено у вільний обіг.

Разом із тим, ТОВ «Інтарсіо» не погодилося із рішенням Митниці від 07 лютого 2020 року №UA205050/2020/000023/2 про коригування митної вартості товарів та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається, з вимогою про його скасування.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, на переконання апеляційного суду, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Відтак, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

При цьому, на переконання апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною за ціною договору, тобто за основним методом.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що оскаржувані рішення митного органу не містять вказівки на те, які саме документи, подані декларантом під час митного оформлення, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості спірного товару.

Одночасно апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що виходячи із положень контракту від 02 січня 2020 року №2.01.2020узгоджені ціни на товар були визначені сторонами у додатку до нього. Поставка здійснюється за рахунок Покупця (позивача); інші умови, ніж визначені у контракті можуть обумовлюватися в специфікації (замовленні). Тому документами, які підтверджують ціну товару, яка підлягає сплаті позивачем як Покупцем, є додаткова угода №1 від 02 січня 2020 року до контракту №2.01.2020, специфікація та рахунок-фактура (інвойс) VAT від 05 лютого 2020 року №F/KEX/20/000027, підтвердження проведення SWIFT-платежу №27 від 06 лютого 2020 року на суму 107925,78 злотих згідно інвойсу №F/KEX/20/000027, що були надані під час митного оформлення товару і розбіжностей не містили.

Щодо витрат на транспортування товару, судом першої інстанції вірно було враховано надані позивачем митному органу на їх підтвердження договір про надання транспортних послуг №2-2019 від 12 лютого 2019 року, заявку на перевезення вантажу №05/02/20 від 05 лютого 2020 року, довідку №03 від 05 лютого 2020 про транспортні витрати, товаро-транспортну накладну (CMR) від 05 лютого 2020 року, відповідно до яких вартість перевезення становить 3465,00 злотих При цьому у довідці №03 від 05 лютого 2020 року наведено детальний розрахунок таких витрат.

Водночас, на підставі аналізу положень договору про надання транспортних послуг №2-2019 від 12 лютого 2019 року та контракту від 02 січня 2020 року №2.01.2020 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Інтарсіо» не понесло витрат на навантаження товару, послуги експедиторських компаній не використовувало, а витрати на перевезення товару включені до розрахунку його митної вартості.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, виходячи із аналізу приписів статті 58 МК та встановлених на підставі дослідження матеріалів справи обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ні оспорюване рішенні про коригування митної вартості, ні повідомлення декларанту не містять обґрунтуваньтого, що відносини між продавцем і покупцем за контрактом від 02 січня 2020 року №2.01.2020, як пов`язаних між собою особами,вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що у митного органу виникли застереження щодо підтвердженнязаявленого числового значення складових митної вартості товарів позивача щодо 8-ми товарних позицій та скоригувала митну вартість товарів по 10-ти товарних позиціях, хоча усі 18 товарних позицій одночасно постачались за одним контрактом від 02 січня 2020 року №2.01.2020, специфікацією та рахунком, та декларувались за однією митною декларацією від 06 лютого 2020 року№UA205050/2020/007463.

При цьому апеляційний суд звертає увагуна те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, адовести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій маєсаме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свогорішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування»,зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи апелянта у частині вимог щодо встановленого розміру відшкодування ТОВ «Інтарсіо» витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів на підтвердження вартості послуг з правничої допомоги відповідно до укладеного ним із Адвокатським бюро «Сергій Степанюк і Партнери» договору від 19лютого2020року № 25/20 та з урахуванням складності справи, обсягувиконаної роботи та витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) часудійшов вірного висновку про відшкодування таких витрат у сумі 5255,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яка є співмірною із наданими послугами.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04травня 2020 року у справі № 140/952/20 без змін.

Постанова набирає законної силиз дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
В. С. Затолочний