Справа № 360/1873/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року справа №360/1873/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя - Басова Н.М.) від 15 червня 2020 року у справі № 360/1873/20 (повний текст рішення складено 15 червня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення від 12 липня 2018 року № 1617 та від 07 серпня 2019 року № 88 "Про відмову в призначенні пенсії згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання призначити пенсію за віком з дня звернення з заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, а саме з липня 2018 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення від 12.07.2018 року №1617 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнано протиправним та скасовано рішення від 07.08.2019 року №88 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано повторно розглянути заяви від 10.07.2018 року та від 06.08.2019 року про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було відмовлено у призначенні позивачеві пенсії на підставі заяви від 10.07.2018р., оскільки наданими документами не підтверджено наявність у позивача страхового стажу не менше 25 років, необхідного для призначення пенсії згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач також вважає, що рішення від 07.08.2019р. №88 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнято ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж (а.с.19).

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до інформації, зазначеної у довідці від 26.01.2015 року №924006232, позивач є внутрішньо переміщеною особою за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с.59).

10.07.2018р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за віком та надав пакет документів (а.с.88).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 12.07.2018р. №1617 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення страховий стаж роботи, який підтверджено записами наявними в трудовій книжці і даними, які містять індивідуальні відомості про застраховану особу 20 років 03 місяці 16 днів (а.с.18).

06.08.2019р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за віком та надав пакет документів (а.с.84).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2019р. №88 відмовлено в призначенні позивачеві пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення відсутній страховий стаж (а.с.19).

30.01.2020р. позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив надати роз`яснення щодо не зарахування стажу за період роботи з 08.09.1986р. по 04.10.1993р. (а.с.21).

На вищевказане звернення відповідачем надано відповідь від 13.02.2020р. №11/К-7, в якій останній зазначив, що згідно рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2019р. №88 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з неможливістю (відсутності правових підстав) зарахувати до страхового стажу період роботи з 08.09.1986р. по 04.10.1993р. за даними дублікату трудової книжки без підтвердження записів відповідними довідками про стаж (а.с.22).

Згідно наданого відповідачем витягу підсистеми призначення та виплати пенсії страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 22 дні (а.с.43).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша).

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 вказаної статті) .

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення за № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58).

За приписами пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області від 12.07.2018р. №1617 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення страховий стаж роботи, який підтверджено записами наявними в трудовій книжці і даними, які містять індивідуальні відомості про застраховану особу, становить 20 років 03 місяці 16 днів. Період проходження військової служби до страхового стажу не зараховано за відсутністю підтверджуючих документів і за особистою заявою позивача від 10.07.2018 року(а.с.18).

З наведеного рішення вбачається, що відповідачем було розглянуто наступні документи позивача: -трудова книжка від 08.10.1975 року заповнення; дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.2014 року; заява про призначення пенсії позивача від 10.07.2018 року; заява про відмову від періоду служби в армії від 10.07.2018 року; довідка від 15.01.2002 року №24 про період роботи з 11.10.1993 року по 15.01.2002 року в Луганській міській спортивній громадській організації із зазначенням займаної посади; індивідуальні відомості про застраховану особу від 10.07.2018 року.

Доказів додання позивачем до заяви від 10.07.2018р. дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 04.10.1993р., на підтвердження страхового стажу за період роботи з 08.09.1986р. по 04.10.1993р. позивачем не надано.

Наявна в матеріалах справи розписка-повідомлення (а.с.88) також не містить в собі таких відомостей. Водночас, міститься заява позивача від 10.07.2018р. у якій просив при призначенні пенсії не зараховувати до страхового стажу періоди служби з 07.05.1984 року по 12.06.1986 року.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 пенсії за віком чоловікам, які звернулися за призначенням пенсії в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року після досягнення 60 років, призначаються за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Враховуючи, що надані позивачем до заяви від 10.07.2018р. документи не підтверджували наявність страхового стажу не менше 25 років, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було прийнято рішення від 12.07.2018р. №1617 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому судом першої інстанції помилково задоволено позов цій частині.

Щодо рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2019р. №88 колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2019р. №88 відмовлено в призначенні позивачеві пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення відсутній страховий стаж (а.с.19).

30.01.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати роз`яснення щодо не зарахування стажу за період роботи з 08.09.1986р. по 04.10.1993р. (а.с.21).

На вищевказане звернення відповідачем надано відповідь від 13.02.2020р. №11/К-7, в якій останній зазначив, що згідно рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2019р. №88 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з неможливістю (відсутності правових підстав) зарахувати до страхового стажу період роботи з 08.09.1986р. по 04.10.1993р. за даними дублікату трудової книжки без підтвердження записів відповідними довідками про стаж (а.с.22).

Згідно наданого відповідачем витягу підсистеми призначення та виплати пенсії, страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 22 дні, до якого не було враховано період з 08.09.1986 року по 04.10.1993 року (а.с.43).

Як вже встановлено вище, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз.1 п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Пунктом 5.1 Інструкції № 58 встановлено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно пункту 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Пунктом 5.3 Інструкції № 58 визначено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Записами дубліката трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 04.10.1993р. Ворошиловградським середньо професійно-технічним училищем №67, підтверджується стаж роботи позивача:- 08.09.1986 року прийнято на посаду майстра виробничого навчання; - 04.10.1993 року звільнений з займаної посади за власним бажанням.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії відповідачем безпідставно не було прийнято в якості основного документу, що підтверджує стаж роботи, наданий дублікат трудової книжки НОМЕР_2 , заповнений 04.10.1997 року.

Окрім того, позивачем надано довідку від 06.06.2018 року №17 про те, що він дійсно працював з 08.09.1986 року (наказ №230 від 08.09.1986 року) у Ворошиловградському середньому професійно-технічному училищі №67 на посаді майстра виробничого навчання та звільнений з займаної посади 04.10.1993 року (наказ №259-а від 04.10.1993 року за власним бажанням)та довідку Луганського коледжу автосервісу від 06.06.2018 року №172 про суму заробітної плати за цей період.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

З 22.11.2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів вважає, що наведені вище довідки можуть бути прийняті до уваги, у сукупності з іншими доказами, на підтвердження права позивача на призначення пенсії.

В Україні визнається та діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на які надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення

Необхідність застосування наведених загальних принципів («Намібійські винятки») у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем безпідставно було прийнято рішення від 07.08.2019р. №88 про відмову у призначенні позивачеві пенсії, а тому судом першої інстанції правомірно скасовано це рішення.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що після скасування рішення від 07.08.2019р. №88 про відмову у призначенні позивачеві пенсії, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 06.08.2019р. з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішення.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №360/1873/20 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №360/1873/20 - скасувати в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.08.2018 року №1617 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2018 року про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №360/1873/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 06 жовтня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін

І.В. Сіваченко