Справа № 380/4166/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4166/20
У Х В А Л А

з питань залишення позову без розгляду

28 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Буковецької Н.В.,

представника відповідача Цимбора Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФ України у Львівській області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо перерахунку з 01.01.2008 виплачуваної пенсії ОСОБА_1 , невиплати йому як ліквідатору 1 категорії наслідків Чорнобильської катастрофи збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10%;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію із врахуванням збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10%;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсійних виплат, яку він недоотримав у зв`язку із протиправним перерахунком пенсії з 01.01.2008 до часу набрання чинності рішення суду.

Ухвалою від 02.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (арк. справи 15-17). Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому ставить вимоги щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.01.2008, однак до суду звернувся лише 27.05.2020. Вказує на те, що позивач не зазначає жодних поважних причин щодо пропуску строку, адже він щомісяця отримував пенсію і знав її суму. Тому вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, у зв`язку з чим просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

14.07.2020 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (арк. справи 54-56). Вказує на те, що Верховний суд у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18 підкреслив, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у категорії справ щодо соціального захисту, де предметом позову є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави. Відтак вважає клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду безпідставним та просить суд відмовити відповідачу у задоволенні такого клопотання.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Просив таке задовольнити.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні заперечили щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Просили відмовити у задоволенні такого.

При вирішенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 15.10.12013 №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з частиною 3 статті 51 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 30.10.2018 у справі №493/1867/17, від 22.01.2019 у справі №201/9987/17 (2-а/201/304/2017), від 19.03.2019 у справі №806/1952/18.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Позивач, в межах заявлених позовних вимог не обмежується будь-яким процесуальним строком звернення до суду.

Крім того суд звертає увагу, що предметом позову у цій справі, зокрема, є визнання протиправними дій ГУ ПФ України у Львівській області щодо перерахунку з 01.01.2008 виплачуваної пенсії ОСОБА_1 , невиплати йому як ліквідатору 1 категорії наслідків Чорнобильської катастрофи збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10%.

Таким чином, у цьому позові спірним залишається розмір, у якому відповідачем проводилася виплата пенсії позивача, а тому лише під час розгляду судом справи по суті буде встановлюватися правомірність дій відповідача щодо виплати пенсії у зазначеному розмірі та з`ясовуватися наявність/відсутність вини відповідача.

За наведених обставин, суд вважає клопотання ГУ ПФ України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 122, 123, 248, 256, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складений 05.10.2020.

Суддя Мричко Н.І.