Справа № 460/3910/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення апеляційного провадження

02 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3910/19 пров. № А/857/7008/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя -Онишкевича Т. В.
суддів -Іщук Л. П.
Затолочного В. С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові питання зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 460/3910/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просила просив: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови позивачу нарахувати за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та виплатити згідно зі статтями 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доплату до пенсії відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум, а також здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до частини третьої статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №460/3910/19 та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

На розгляд поставлено питання щодо зупинення провадження у справі № 460/3910/19 до набрання чинності рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні матеріали і обговоривши підстави зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що провадження у справі слід зупинити з огляду на наступне.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року прийнято до розгляду справу № 510/1286/16-а предметом розгляду якої є питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Як встановлено із змісту вказаної ухвали за відсутності однозначної практики Верховного Суду України та Верховного Суду потрібно надати відповіді на такі питання:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ); статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб» (далі - №2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Суд апеляційної інстанції зауважує, що термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими як інші.

У загальній теорії права, правовідносини, зазвичай, розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів. Тобто, до складу правовідносин включають їх суб`єктів, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів.

Подібність правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на тотожність таких, тоді як пункт 5 частини 2 статті 236 КАС України не вимагає встановлення такої тотожності для вирішення питання щодо зупинення провадження у справі.

Якщо норма права не передбачає, що дія такої поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), відсутній сенс в застосовані суб`єктного критерію для встановлення подібності правовідносин у різних справах. Подібний підхід має місце для значимості застосування й об`єктного критерію.

Основний ж критерій встановлення подібності правовідносин - змістовний, який визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а є питання позовної давності та застосування шестимісячного строку звернення до суду.

Предметом адміністративного позову в даній справі є нарахування та виплата згідно зі статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Як слідує з матеріалів справи, позивачці нарахування та виплата спірних доплат та додаткової пенсії у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року здійснювалась у розмірах, передбачених Постановами Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тоді як на переконання позивачки такі нарахування та виплата мали проводитись відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вочевидь, правовідносини в обох справах не є тотожними за суб`єктним, об`єктним критеріями, проте, як зазначалося вище, процесуальний закон не вимагає такої тотожності, а вказує на необхідність встановлення лише їх подібності, тоді як в обох справах наявна змістовна подібність правовідносин.

З огляду на положення пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України, враховуючи строки звернення із позовом до суду, оскільки формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а може вплинути на наслідки розгляду даної справи, враховуючи вимоги статті 242 КАС України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційне провадження у справі №460/3910/19 слід зупинити до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.

Керуючись статтями 236, 248, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 460/3910/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, зупинити до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
В. С. Затолочний