Справа № 580/1756/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року справа № 580/1756/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , до Звенигородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень,-

встановив:

31.05.2019 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , до Звенигородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточненого адміністративного позову, поданого до суду 11.11.2019, просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення №34-19/V11 від 23 листопада 2018 року, прийняте Звенигородською міською радою черкаської області;

- зобов`язати Звенигородську міську раду у місячний термін допомогти пенсіонерці, ветерану праці ОСОБА_2 у приватизації земельної ділянки, згідно ЗКУ за адресою: АДРЕСА_1 );

- зобов`язати Звенигородську міську раду у місячний термін допомогти пенсіонеру, інваліду 11 групи ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки, згідно ЗКУ за адресою: АДРЕСА_1 ).

В обгрунтування уточненого позову позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням у власність ОСОБА_3 передана земельна ділянка, яка була надана у постійне користування ОСОБА_2 згідно з рішенням Звенигородської міської ради народних депутатів від 20.12.1994 №2-22 та позивачу - згідно з рішенням сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22. Крім того, має право на земельну ділянку за набувальною давністю відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України, оскільки користується нею більше 15 років. Отже перш ніж надавати земельну ділянку ОСОБА_3 , відповідач мав вилучити її у позивача.

При прийнятті рішення відповідач порушив вимоги підпункту 2 пункту «а» статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який передбачає, що до власних повноважень ради відноситься вирішення відповідно до законодавства питань про надання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці щодо відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Відповідач при прийнятті рішення також порушив ст. 13 Регламенту Звенигородської міської ради.

Крім цього, оскаржуване рішення є сфальсифікованим, про що свідчить відеозапис сесії №34-19/V11 від 23.11.2018.

18.11.2019 до суду надійшов відзив на уточнений позов, у якому відповідач зазначив, що позивач посилається на ту обставину, що у рішенні сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 вказано надати в постійне користування до норм 0,10 га громадянам: ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,05 га за рахунок невдоб. Проте у оригіналі вказаного рішення зазначено лише назву вулиці, на якій вона знаходиться, а саме: АДРЕСА_1 а номер домоволодіння відсутній.

У рішенні сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 вказано про надання земельної ділянки 0,05 га до норм 0,10 га, проте не зазначено, до норм якої земельної ділянки доділяють позивачу ще 0,05га. Позивач 07.09.1995 купив будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , тому очевидно, що саме до цієї земельної ділянки була доділена земельна ділянка, заначена у рішенні сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995. №4-22. Зазначає, що рішенням сесії Звенигородської міської ради від 15.06.2018 №29-16/V11 позивачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, позивач використав належне йому право на приватизацію земельної ділянки.

Щодо права постійного користування позивача на земельну ділянку, то позивач не оформив його відповідно до вимог ст. 22 Земельного кодексу України, який діяв на момент прийняття рішення №4-22 від 22.12.1995 і втратив чинність 01.01.2020.

Щодо права користування земельною ділянкою за правилами набувальної давності, то позивач не надав доказів на підтвердження того, що користується земельною ділянкою і позивач не звертався до міської ради з клопотанням про передачу у власність або користування спірної земельної ділянки у відповідності до статті 119 Земельного кодексу України.

Отже спірна земельна ділянка і земельна ділянка, зазначена в рішенні сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 є різними земельними ділянками; позивач використав своє право на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і не має ніяких прав на спірну земельну ділянку.

Щодо порушення ст. 13 Регламенту Звенигородської міської ради, то у позовній заяві позивач не вказав. у чому полягає таке порушення. Крім того, згідно пункту 6 статті 9 Регламенту Звенигородської міської ради зважаючи на великий обсяг звернень та враховуючи, що сесії проводяться щомісячно, дозволяється проект рішення не розробляти, а при розгляді зазначених питань керуватися висновками профільних постійних комісій Ради.

Щодо порушення підпункту 2 пункту «а» статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», то обов`язок регулювати черги мешканців міста на отримання земельних ділянок згідно ст. 34 вказаного Закону покладено на виконавчий комітет Звенигородської міської ради. Така черга відсутня, оскільки у м. Звенигородка є земельні ділянки, передбачені генеральним планом міста для житлової та громадської забудови, в достатній кількості.

25.11.2019 позивач подав заперечення на відзив, у якому зазначив, що надання йому у постійне користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 підтверджується рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 та рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24.04.2019.

Також позивач не скористався правом на приватизацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1912 по АДРЕСА_5, оскільки вийшов з процесу приватизації. Вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності.

Щодо порушення Регламенту Звенигородської міської ради, то порушено процес голосування.

Ухвалою від 09.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26.09.2019 на 14 год 00 хв.

Усною ухвалою суду від 26.09.2019, занесеною до протоколу підготовчого засідання, відкладено підготовче засідання на 29.10.2019 о 14 год.

У підготовчих засіданнях, які відбулись 29.10.2019, 05.11.2019 оголошувались перерви.

Усною ухвалою суду, занесеною до протоколу підготовчого засідання, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 03.12.2019.

У судовому засіданні 03.12.2019 позивач позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили.

У судових засіданнях 03.12.2019, 17.12.2019, 30.01.2020, 26.02.2020, 17.03.2020, 29.04.2020, 17.08.2020 року оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 17.12.2019 залишено без розгляду заяву позивача про відвід судді.

Ухвалою суду від 17.12.2019 визнано необгрунтованою заяву позивача про відвід судді, заяву передано для визначення судді, який буде здійснювати її розгляд та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.12.2019 у задоволенні заяви позивача про відвід судді відмовлено.

Ухвалою суду від 30.01.2020 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.02.2020 визнано необгрунтованою заяву позивача про відвід судді та передано заяву для визначення судді, який буде здійснювати її розгляд.

Ухвалою суду від 13.02.2020 у задоволенні заяви позивача про відвід судді відмовлено.

Ухвалою суду від 17.02.2020 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді.

Ухвалою суду від 17.02.2020 заява позивача про відвід судді залишена без розгляду.

Ухвалою суду від 17.02.2020 до позивача застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

У судове засідання, призначене на 14 год 16.09.2020 учасники справи не прибули, були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином.

Позивач надав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення карантину у зв`язку з епідемією коронавірусу COVID-19.

Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином попереджені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причини неявки.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явиилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, надання учасниками справи пояснень та дослідження письмових доказів за участю учасників справи у судовому засіданні, яке відбулось 03.12.2019, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, вивчивши доводи, викладені у процесуальних заявах, дослідивши письмові та електронні докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 07.09.1995 позивач ОСОБА_1 купив будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м.

У подальшому позивач подарував житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 0,1000 га, яка перебуває у комунальній власності кадастровий номер: :01:001:1912, ОСОБА_4 .

Рішенням Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 позивачу у справі ОСОБА_1 надано у постійне користування до норми 0,10 га земельну ділянку площею 0,05 за рахунок невдоб по АДРЕСА_3 . Вказана обставина підтверджується копією рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, засвідченою завідувачем архівного сектора ОСОБА_5 09.11.2018 (т. 1, а.с. 234-242).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 20.12.1994 №2-22 гр. ОСОБА_1 надано для індивідуального будівництва земельну ділянку 0,05га по АДРЕСА_1 .

Згідно копії інвентаризаційної справи Черкаського ОБТІ, початої 10.04.2003, за адресою АДРЕСА_1 знаходиться будівля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т. 1, а.с. 138).

Згідно з викопіюванням збудованого квартала 1974-1976 років, адреса - АДРЕСА_1 актом обстеження земельної ділянки ФОП ОСОБА_6 від 01.11.2019 (т. 1, а.с. 142-143) та детальним планом території частини кварталу житлової та громадської забудови з метою реконструкції кафе та прибудови до нього житлового будинку з господарськими приміщеннями по АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 119-122) адреса « АДРЕСА_5 ) присвоєна кварталу забудови.

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 23.02.2018 №26-21/V11 за ОСОБА_3 була зарезервована земельна ділянка орієнтовною площею 1000 кв м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно копії викопіювання забудови кварталу, на якій зазначена земельна ділянка (т. 1, а.с. 125-126). Тобто адреса « АДРЕСА_1 » присвоєна земельній ділянці, яка складає частину кварталу забудови по АДРЕСА_4 .

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 28.09.2018 №32-30/ V11 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за місцем розташування: АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 131).

На виконання рішення сесії Звенигородської міської ради від 28.09.2018 №32-30/V11 ФОП ОСОБА_7 був розроблений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1000 га - земель житлової та громадської забудови із земель комунальної власності Звенигородської міської ради, за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1. А.с. 133-136).

Як вбачається з плану встановлення меж земельної ділянки, вказана земельна ділянка межує із землями комунальної власності Звенигородської міської ради та земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0304, належною ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 134).

23.11.2018 сесія Звенигородської міської ради Черкаської області прийняла рішення №34-19/VІІ «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 », яким затвердила проект відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:1950 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01) адреса земельної ділянки: АДРЕСА_4 та передала вказану земельну ділянку у приватну власність гр. ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер :01:001:1950, надана ОСОБА_3 , є земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування згідно рішення сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, рішенням сесії Звенигородської міської ради Черкаської області №34-19/VІІ від 23.11.2018 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 » порушено його право постійного користування земельною ділянкою, тому звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам у справі, суд зазначає, що спірні відносини врегульовані Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно ст. 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. 3. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 6 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Згідно ч. 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ч. 8 вказаної статті проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Згідно ч. 9 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом встановлено, що рішенням сесії Звенигородської міської ради Черкаської області затверджено проект відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:1950 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01) адреса земельної ділянки: АДРЕСА_4 , та передано вказану земельну ділянку гр. ОСОБА_3 у приватну власність.

Земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1950 на момент її формування та присвоєння кадастрового номера перебувала у комунальній власності, що підтверджуєтьтся планом встановлених меж земельної ділянки (т. 1, а.с. 134), отже не перебувала у власності чи користуванні інших осіб.

Враховуючи зазначене, рішення сесії Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.11.2018 №34-19/VІІ прийнято відповідно до вимог ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Суд не погоджується з доводами позивача з таких підстав.

Ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-Х11, який діяв на час прийняття рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 про надання позивачу ОСОБА_1 у постійне користування земельної ділянки площею 0,05 за рахунок невдоб по АДРЕСА_4 , передбачала, що у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-Х11 сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації.

Відведення земельних ділянок для потреб громадян провадиться за кошти державного, республіканського (Республіки Крим) та місцевих бюджетів на замовлення сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки.

Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт.

Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною Радою України, подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської Ради народних депутатів.

До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обгрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали.

У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання.

Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-Х11 право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-Х11 передбачала, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Позивач не надав до суду проект відведення земельної ділянки та державний акт про право постійного користування земельною ділянкою, наданою йому у користування згідно рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, у судовому засіданні пояснив, що проект відведення земельної ділянки не розроблявся, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не видавався.

Отже право постійного користування вказаною земельною ділянкою у позивача не виникло.

Нормами Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111, і який діє з 01.01.2020, не передбачено надання земельних ділянок у постійне користування громадянам.

Згідно з п. 6 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Вказані положення щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005).

Отже громадяни, які набули право постійного користування земельними ділянками до 01.01.2002, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, продовжують користуватись такими земельними ділянками безстроково.

Проте позивач не набув права постійного користування земельною ділянкою, наданою згідно з рішенням сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, тому його посилання на Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 є безпідставним.

Згідно ст. 119 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Ст. 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст. 126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-111 визначає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже користування земельною ділянкою протягом 15 років лише надає право отримати таку земельну ділянку у власність чи користування, а право власності чи користування виникає з моменту державної реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач не надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже його право приватної власності на земельну ділянку не підтверджено.

Згідно ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивач не набув право постійного користування на земельну ділянку, надану ОСОБА_3 , вказана норма застосуванню не підлягає.

Суд не погоджується з доводами позивача, що право постійного користування земельною ділянкою підтверджується рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 та рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24.04.2019, оскільки таке право може бути підтверджено лише державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданим до 01.01.2002.

Суд також зазначає, що позивач не довів у судовому засіданні, що земельна ділянка 0,05га, яка надавалась йому у постійне користування, знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:001:1950 за адресою: АДРЕСА_4 , що надана ОСОБА_3 .

Як вбачається з листа виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 01.1.2019 №625/02-10, викопіювання збудованого квартала 1974-1976 років, адреса - АДРЕСА_1 та акта обстеження земельної ділянки ФОП ОСОБА_6 від 01.11.2019 (т. 1, а.с. 141-142), у кварталі забудови АДРЕСА_1 між земельними ділянками кадастровий номер :01:001:0304 (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), земельною ділянкою по АДРЕСА_6 і земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:1912 (домоволодіння по АДРЕСА_2 ) знаходиться земельна ділянка комунальної власності площею 0,0936 кв. м.

Отже загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_6 площею 0,1000 га кадастровий номер :01:001:1950 та земельної ділянки комунальної власності площею 0,0936 га складають 0,1936, а згідно рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 позивачу надано у постійне користування 0,05 га, та ОСОБА_2 згідно рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 20.12.1994 №2-22 надано для індивідуального будівництва 0,05 по АДРЕСА_1 , тобто 0,1000 га. Вказана обставина виключає можливість надання позивачу земельної ділянки виключно за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_6 , наданої ОСОБА_3 .

Копія рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів від 19.07.1995 №213 не підтверджує надання у постійне користування позивача земельної ділянки площею 0,05 га до норми за рахунок невдоб, оскільки виконкомом прийнято рішення клопотати перед міською радою народних депутатів про надання позивачу земельної ділянки у постійне користування.

Отже доводи позивача в цій частині не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо посилання позивача на порушення Регламенту Звенигородської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення та фальсифікації рішення суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Ч. 15 вказаної статті передбачає, що порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Ст. 13 Регламенту Звенигородської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням міської ради від 18.12.2015 №2-16/V11визначає порядок прийняття рішень радою, а саме:

2. Проект рішення Ради спочатку приймається за основу. Якщо проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, то при наявності альтернативних проектів вони ставляться на голосування в порядку надходження. У випадку, коли жоден з проектів не набрав необхідної кількості голосів, сесія утворює узгоджувальну комісію для вироблення компромісного варіанту. При необхідності для роботи узгоджувальної комісії може оголошуватися перерва у роботі сесії.

3. Пропозиції, доповнення, зміни і зауваження до проекту рішення подаються секретаріату сесії письмово. Ці пропозиції голосуються тільки після того, як проект рішення приймається за основу. Кожна поправка голосується окремо. Якщо ж з одного питання внесено кілька поправок, то голосуються ті з них, прийняття чи відхилення яких знімає питання про інші поправки.

4. Головуючий на сесії має право після обговорення питання ставити обговорюване питання на голосування в редакції, яка відрізняється від викладеної в проекті рішення і не суперечить чинному законодавству.

5. Після розгляду всіх поправок проект рішення приймається в цілому.

Також п. 6 ст. 9 Регламенту передбачає, що при розгляді земельних питань, зважаючи на великий обсяг звернень та враховуючи, що сесія Ради з цих питань проводиться щомісячно - дозволяється проект рішення не розробляти, а при розгляді зазначених питань керуватися висновками профільних постійних комісій.

Судом досліджені електронні докази, а саме: CD-R диски, надані позивачем (т. 1, а.с. 79), та відповідачем (т. 1. а.с. 96), на яких міститься запис сесії Звенигородської міської ради, яка відбулась 23.11.2018, та встановлено, що проект оскаржуваного рішення №34-19/V11 від 23.11.2018 не розроблявся, а сесія керувалась протоколом постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, природокористування, екології, архітектури та будівництва від 19.11.2018, згідно з п. 9 якого рекомендовано сесії Звенигородської міської ради затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та передання її у власність останньому.

Після оголошення рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, природокористування, екології, архітектури та будівництва від 19.11.2018 зауваження, пропозиції, зміни чи доповнення від депутатів Звенигородської міської ради не поступили, питання було поставлено на голосування і рішення було прийнято.

Суд зазначає, що прийняття оскаржуваного рішення відповідно до висновку профільної комісії відповідає вимогам п. 6 ст. 9 Регламенту Звенигородської міської ради, проте порядок голосування повинен відповідати ст. 13 Регламенту Звенигородської міської ради.

Суд вважає, що відповідачем були допущені формальні порушення при прийнятті рішення, які не вплинули на його законність і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, рішення сесії Звенигородської міської ради Черкаської області від 23.11.2018 №34-19/VІІ прийнято на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача у місячний термін допомогти позивачу у приватизації земельної ділянки, згідно ЗКУ за адресою: АДРЕСА_1 ) суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 «а» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці у відведенні зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Отже повноваження щодо вирішення вказаних питань відносяться до компетенції виконавчого комітету Звенигородської міської ради, а не відповідача.

Також за змістом вказаної норми виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад сприяють у першочерговому отриманні особами з інвалідністю, ветеранами війни та праці земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва у порядку, передбаченому законодавством.

Як зазначено вище, порядок безоплатного надання земельних ділянок врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивач не надав доказів звернення до виконавчого комітету Звенигородської міської ради із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, тому заявлена позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаних норм судовому захисту полягають порушені права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на позивача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач довів законність рішення №34-19/V11 від 23.11.2018, натомість позивач не довів порушення його прав вказаним рішенням, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позовна вимога про зобов`язання допомогти пенсіонерці, ветерану праці ОСОБА_2 у приватизації земельної ділянки, згідно ЗКУ за адресою: АДРЕСА_1 ) не підлягає задоволенню, оскільки остання не є позивачем у справі, а позивач згоди на заміну позивача в цій частині позовних вимог не надав.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий cуддя А.В. Руденко