Справа № 380/1227/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1227/20 пров. № А/857/6679/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Рудик А-М. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року з питань ухвалення додаткового рішення, прийняте суддею Лунь З.І. у місті Львові, повний текст складений 13.05.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання протиправною і скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності за період з 23.08.2013 року по 01.09.2014 року як інваліду третьої групи; поновити право на призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності за період з 23.08.2013 року по 01.09.2014 року, як інваліду третьої групи шляхом зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності за період з 23.08.2013 року по 01.09.2014 року як інваліду третьої групи із урахуванням індексації відповідно до законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року задоволено позов.

06 травня 2020 на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 4500,00грн., оскільки позивач не зміг своєчасно надати їх до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що з урахуванням вимог ч.3 ст.143 КАС України, суд не бачить підстав для поважності причин, у зв`язку із якими позивач не міг подати доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, починаючи з 25.03.2020 року і до винесення судового рішення.

Крім того, звернута увага на розбіжності між сумами витрат, які зазначені у квитанції до прибуткового касового ордеру та розрахунку.

Зауважено, що згідно документів, позов підписує адвокат, однак такий підписано позивачем.

Окремою підставою для відмови в заяві є те, що питання судових витрат вже було вирішено в судовому рішенні.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позивач та його представник брали участь у судових засіданнях. Станом на 25 березня ще не було відомо остаточний розмір гонорару адвоката, тому не було можливості виконати вимоги ч.4 ст.134 КАС України, бо гонорар залежить від кількості судових засідань.

Розбіжності, на які звертає увагу суд пояснюється тим, що кінцевий розмір гонорару не був відомий, тому плата вносилась авансом.

Також на даний час витрати на правничу допомогу додатково включають вартість написаної апеляційної скарги в розмірі 500 грн.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити постанову, якою задовольнити його заяву.

ГУ ПФУ у Львівській області подало заперечення на апеляційну скаргу, де звертає увагу на те, що розмір витрат береться із доказів, які подаються до закінчення судових дебатів чи протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за умови зробленої заяви про це. Однак, позивачем порушені дані вимоги.

Крім того, витрати в розмірі 5000 грн. є неспівмірними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також збільшення на 500 грн. витрат за подання апеляційної скарги є безпідставним, оскільки це є власна ініціатива ОСОБА_1 .

Вподальшому наведені аргументи, подібні мотивам судового рішення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Згідно з частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Разом з тим у рішенні від 22 квітня 2020 року Львівського окружного адміністративного суду вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с.84 (зворот) 85). Суд прийшов до висновку про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. не є обґрунтований, так як надану позивачу адвокатом Коцан М.В. сума витрат не є підтверджена належними доказами.

Враховуючи те, що судом першої інстанції в рішенні від 22 квітня 2020 року вирішено питання про судові витрати, то підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 не було.

Зазначений висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 02 вересня 2020 року у справі №620/3487/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем до заяви були надані такі документи, зокрема, договір про надання правової допомоги №02-2а/20 від 03.02.2020 року; додаток (детальний опис робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №02-2а/20 від 03.02.2020 року; розрахунок використаного часу, гонорару та поточних витрат за договором про надання правової допомоги №02-2а/20 від 03.02.2020 року станом на 04.05.2020 року на суму 4500,00грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №8 від 23.03.2020 року на суму 5000,00грн.

Позивач особисто та разом із представником були присутні у судових засіданнях, що відбулися 02.03.2020 року та 25.03.2020 року, що не заперечується сторонами.

Відтак, враховуючи те, що договір про надання правової допомоги №02-2а/20 та додаток (детальний опис робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №02-2а/20 були підписані сторонами 03.02.2020 року; квитанція до прибуткового касового ордера №8 на суму 5000,00грн. була виписана 23.03.2020 року, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність поважних причин, у зв`язку з якими позивач не міг надати доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, починаючи з 25.03.2020 року (день засідання, на якому був присутній позивач та його представник) і до винесення судового рішення.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи ухвалення нового судового рішення, то підстав для розподілу судових витрат немає, відтак, в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення в його користь 500 грн. правничої допомоги за написання апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року з питань ухвалення додаткового рішення у справі №380/1227/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 02.10.2020 року.