Справа № 620/2936/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/2936/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі по тексту - відповідач, Управління соцзахисту), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, оформлене повідомленням про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в призначенні допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку від 27.05.2020; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові призначити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 виплату допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку, починаючи з місяця звернення.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що починаючи з 01.09.2016 вона перебуває на податковому обліку, як платник єдиного податку II групи. Пунктом 6 Порядку виплати допомоги на дітей фізичним особам - підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 329, визначено, що допомога призначається на дитину до досягнення нею 10 річного віку (включно). Позивач станом на час звернення з заявою про призначення допомоги мала дитину, якій виповнилися 10 років. Вважає, що враховуючи приписи пункту 6 зазначеного Порядку, вона мала обґрунтоване право на призначення та виплату їй відповідної допомоги. А тому відмова відповідача у призначенні їй вказаної допомоги на дитину з підстав того, що вона старша 10 років, є протиправною та такою, що порушує права позивача.

У відзиві позивач з позовними вимогами не погодився та просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що у позовній заяві позивач також підтверджує той факт, що її дитині ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 10 років, тобто на момент звернення сину позивача вже йшов 11 рік. Оскільки у пункті 6 Порядку № 329 визначено, що допомога на дитину призначається до досягнення нею 10 річного віку (включно), тобто до досягнення дитиною десяти років включно (в даному випадку включно по січень 2020 року), то ОСОБА_1 було відмовлено у призначені вищезгаданої допомоги, як такій, що має дитину старше 10 років.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що законодавець, зазначивши в пункті 6 Порядку № 329 слово «включно» чітко визначив, що відповідна допомога призначається і на дітей, яким виповнилося 10 років. Відповідач здійснює виключно вузьке тлумачення норми матеріального права, яке зводиться до не вірного розуміння приписів законодавства.

У запереченнях відповідач зазначив, що у своїй відповіді на відзив позивач наполягає на тому, що допомога на дітей повинна призначатися дітям до 11 років. Однак, в Порядку № 329 такого визначення не має, а лише вказується, що допомога призначається на дитину до досягнення нею 10 річного віку (включно), тобто включно по день досягнення дитиною десяти років. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій Управління соцзахисту при прийнятті рішення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 16.08.2016 за № 0038920 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.07.2020 (а.с. 10-12).

Позивач з 01.09.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується копією Витягу з реєстру платників єдиного податку від 02.09.2019 № 101 (а.с. 14).

Копією Довідки Пенсійного фонду України від 18.05.2020 підтверджується сплата позивачем єдиного внеску у період з вересня місяця 2016 року по грудень 2019 року (а.с. 15).

Згідно копії Свідоцтва про народження від 03.02.2010 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сином позивача (а.с. 16).

18.05.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою на призначення допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування, та належать до першої і другої групи платників єдиного податку, вказавши номер банківського рахунку та прикріпивши до заяви скан-копії: свідоцтва про народження; Довідки з Пенсійного фонду України про сплату єдиного внеску (а.с. 13).

У відповідь на звернення позивача Управління соцзахисту згідно Повідомлення про відмову від 27.05.2020 відмовило ОСОБА_1 в призначенні допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування, та належать до першої і другої групи платників єдиного податку, вказавши причину відмови: дитина старша 10 років (а.с. 17).

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до Конституції України гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей, забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлює Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811-XII).

Абз. 5 статті 1 Закон № 2811-XII визначено, що роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Статтею 5 зазначеного Закону передбачено, що на органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) покладений обов`язок призначення та виплати всіх видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

З метою посилення соціального захисту сімей з дітьми на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, 22.04.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання соціальної підтримки сімей з дітьми» № 329 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, далі по тексту - Постанова - 329). Згідно пункту 1 якої постановлено запровадити на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та на один місяць після дати його відміни виплату допомоги на дітей фізичним особам - підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку.

Пунктом 2 вказаної постанови затверджено Порядок виплати допомоги на дітей фізичним особам - підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку (далі по тексту - Порядок).

Пунктами 3, 4, абз. 1 пункту 5 Порядку передбачено, що допомога на дітей призначається і виплачується фізичним особам - підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку і сплатили єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за усі місяці 2019 року або протягом усіх місяців 2019 року після державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Допомога на дітей призначається і виплачується громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні.

Призначення і виплата допомоги на дітей здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання фізичної особи - підприємця (далі - заявник).

Відповідно до абз. 1 пункту 6 Порядку допомога на дітей призначається на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та на один місяць після дати його відміни одному з батьків (опікуну) на кожну дитину до досягнення нею 10 річного віку (включно) у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідних вікових груп станом на 1 січня 2020 р., і виплачується щомісяця за повний місяць.

Пунктом 7 Порядку визначено, що допомога на дітей призначається з місяця звернення і виплачується через установи уповноважених банків відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596.

Для призначення допомоги на дітей заявник подає/надсилає органу соціального захисту населення заяву за формою згідно з додатком у паперовій або електронній формі із зазначенням рахунка в установі уповноваженого банку та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені у пунктах 9 і 10 цього Порядку (пункт 8 Порядку).

Згідно пункту 14 Порядку документи, необхідні для призначення допомоги на дітей, розглядаються органом соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви з усіма необхідними документами.

Перевірка належності фізичної особи - підприємця до першої або другої групи платників єдиного податку проводиться органом соціального захисту населення з використанням даних з Реєстру платників єдиного податку.

Про призначення допомоги на дітей чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження такого рішення орган соціального захисту населення видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення, у тому числі в електронній формі (у разі подання заяви та документів в електронній формі).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.08.2016 зареєстрована фізичною особою-підприємцем (а.с. 10-12), з 01.09.2016 перебуває в спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 2 групи (а.с. 14). Копією Довідки Пенсійного фонду України від 18.05.2020 підтверджується сплата нею єдиного внеску у період з вересня місяця 2016 року по грудень 2019 року (а.с. 15).

18.05.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою на призначення допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування, та належать до першої і другої групи платників єдиного податку, вказавши номер банківського рахунку та прикріпивши до заяви скан-копії документів (а.с. 13).

У відповідь на звернення позивача Управління соцзахисту 27.05.2020 відмовило ОСОБА_1 в призначенні допомоги, вказавши причину відмови: дитина старша 10 років (а.с. 17).

Суд звертає увагу, що норма абз. 1 пункту 6 Порядку має чітке визначення «до досягнення 10-річного віку (включно)».

Слово «включно» - це прислівник, що означає - разом з останньою названою особою, предметом, датою і т. ін. (Словник української мови: в 11 томах. - Том 1, 1970. - Стор. 698; Великий тлумачний словник сучасної української мови : 250000 / уклад. та голов. ред. В. Т. Бусел. - Київ; Ірпінь: Перун, 2005. - VIII, 1728 с.).

Із зазначеного випливає право на призначення допомоги на дітей, які мають в тому числі вік у 10 повних років, зі спливом якого право на отримання даного виду допомоги припиняється.

Син позивача ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16), 11 років йому виповниться ІНФОРМАЦІЯ_3. Тому на момент звернення йому було 10 років, що вказує на дотримання меж граничного віку, встановленого пунктом 6 Порядку, для призначення даного виду допомоги (до досягнення 10-річного віку (включно).

Доводи відповідача про те, що позивачу неможливо призначити допомогу, оскільки на день звернення його сину вже виповнилося 10 років, а отже він є старше 10 років не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються положеннями пункту 6 Порядку.

Інші підстави відмови відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене, дії Управління соцзахисту населення щодо відмови позивачу у призначенні допомоги на дитину до досягнення нею 10 річного віку (включно) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 329, посилаючись на те, що вказана допомога не надається, якщо дитині виповнилося 10 років, є протиправними.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З приводу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписи частин першої, другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані, зокрема, договір про надання правничої допомоги, докази щодо обсягу наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Аналогічну правову позицію зазначає Верховний Суд, зокрема, в постановах від 23.05.2018 у справі № 61-3416св18, від 24.01.2020 у справі № 820/1719/18, від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16 від 24.09.2020 у справі № 420/6709/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано: Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по справі від 31.07.2020, згідно якого орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 7000,00 грн (а.с. 19) та Ордер про надання правової допомоги від 31.07.2020 серії ЧН № 104176 (а.с. 20).

Оскільки, надані позивачем документи, не містять зазначення кількості часу, витраченого адвокатом на надані послуги, крім того, не надано договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд не має можливості встановити час витрачений адвокатом, дійсний розрахунок понесених позивачем витрат, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судового збору з відповідача.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, оформлене повідомленням про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в призначенні допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку від 27.05.2020.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові призначити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 виплату допомоги на дітей фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої та другої групи платників єдиного податку, починаючи з місяця звернення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, вул. Шевченка, буд. 44, м. Чернігів, 14000 .

Дата складення повного рішення суду - 02.10.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб