Справа № 440/1751/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 р. Справа № 440/1751/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23") на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020, головуючий суддя І інстанції: Костенко Г.В., повний текст складено 16.06.2020 по справі № 440/1751/20

за позовом ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23")

до Держави, в особі представницького органу - Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України,

третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави, в особі представницького органу - Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність держави, яка виразилася в незабезпеченні ОСОБА_1 , інваліду 2 групи, ІНФОРМАЦІЯ_1 , подати заяву про перехід на пенсію з інвалідності ЧАЕС та отримати пенсію;

- зобов`язати державу доставити ОСОБА_1 до відділу обслуговування громадян Автозаводського району в м.Кременчуці та Кременчуцького району ГУ ПФУ в Полтавській області за адресою: пр.Полтавський, 2А, м.Кременчук, (вікно 3, 4) з 8 до 17 годин, перерва з 12 до 13 год, п`ятниця з 8 до 15:45 год, для подання заяви про перехід на пенсію з інвалідності ЧАЕС та оформлення пенсії, а також вивчити необхідні дії пов`язані з оформленням і отриманням пенсії;

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 150000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум з єдиного казначейського рахунку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 440/1751/20. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 закрито провадження у справі.

Позивач не погодившись з таким судовим рішенням звернувся до суду з апеляційною скаргою посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предмет позову, суб`єктний склад учасників, свідчить про те, що дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, одним і завдань якого є захист прав фізичної особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Третя особа надала до суду пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач в свою чергу надав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує проти доводів викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 , виданого Полтавською облдержадміністрацією 19.11.2009 (а.с.56 т.1), а також інвалідом 2 групи з 17.04.2014, яка встановлена у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби з ЛНА на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК №198601 (а.с.59 т.1).

ОСОБА_1 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27, п.п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України (кримінальна справи № 532/308/15-к).

З 04.09.2014 позивач утримується в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

24.09.2019 до пенсійного органу подано заяву за підписом ОСОБА_1 про перехід на пенсію по інвалідності ЧАЕС (а.с.61 т.1).

Листом від 09.10.2019 № 5087/М-02 позивачу роз`яснено, що згідно пункту 1.5 Порядку №22-1 заява подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем обслуговування (а.с.62 т.1).

04.11.2019 позивач подав до Гадяцького районного суду Полтавської області клопотання про забезпечення явки до пенсійного органу у м.Кременчуці для подання заяви про здійснення перерахунку пенсії (а.с.63 т.1).

17.12.2019 представником позивача повторно подано клопотання до Гадяцького районного суду Полтавської області про забезпечення явки до відділу обслуговування громадян Автозаводського району в м.Кременчуці та Кременчуцького району ГУ ПФУ в Полтавській області для подання заяви про перехід на пенсію по інвалідності ЧАЕС (а.с.64 т.1).

18.02.2020 позивачем подано клопотання до Гадяцького районного суду Полтавської області про доручення Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" та ГУ НП в Полтавській області забезпечити явку до відділу обслуговування громадян Автозаводського району в м.Кременчуці та Кременчуцького району ГУ ПФУ в Полтавській області для подання заяви про перехід на пенсію та оформлення пенсії з інвалідності ЧАЕС (а.с.65 т.1).

Як слідує з позовної заяви вказані клопотання Гадяцьким районним судом Полтавської області не розглядалися.

Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності держави, зокрема Гадяцького районного суду Полтавської області, незважаючи на неодноразові клопотання про доставку до органу пенсійного фонду, ОСОБА_1 не доставлений до пенсійного органу, та відповідно, не може подати особисто заяву про отримання пенсії по інвалідності.

ОСОБА_1 не погоджується з процесуальними діями (бездіяльністю) судді, які вчиненні в межах розгляду кримінальної справи №532/308/15-к, щодо не розгляду клопотань про забезпечення явки до пенсійного органу з метою подання заяви про перехід з одного виду пенсії на інший, у зв`язку з чим і звернувся до суду з цим позовом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави, в особі представницького органу - Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії є такими, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України закрив провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус судів» встановлено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

За змістом п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Колегія суддів, здійснивши аналіз норм Конституції України, а також законодавства України, яке регулює діяльність суду з вказаних питань, приходить до висновку, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм, колегія суддів зауважує, що якщо позивач вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, він має можливість оскаржити ухвалене у цій справі судове рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до адміністративного суду з даним позовом, ОСОБА_1 не погоджується з процесуальними діями (бездіяльністю) судді, які вчиненні в межах розгляду кримінальної справи №532/308/15-к, щодо не розгляду клопотань про забезпечення явки до пенсійного органу з метою подання заяви про перехід з одного виду пенсії на інший.

Водночас, колегія суддів наголошує, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 та в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 636/5534/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що ініційований позивачем спір у адміністративній справі № 440/1751/20, зміст якого зводиться до оскарження бездіяльності Гадяцького районного суду Полтавської області при розгляді кримінальної справи №532/308/15-к щодо не розгляду поданих позивачем клопотань, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 в справі № 9901/296/19, від 20.11.2019 в справі № 808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі № 640/22536/19.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви і доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що ним неправильно застосовано норми процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави, в особі представницького органу - Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії є такими, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права непідсудності даної справи судам адміністративної юрисдикції, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23") залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 по справі № 440/1751/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова