Справа № 520/8430/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

05 жовтня 2020 р. № 520/8430/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просять суд:

- визнати протиправною відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ) від 22.06.2020 за №КО-1-785/0/333-20.01.01-12 у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відмова відповідача у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування та будівництва об`єкту: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка викладена у листі Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 22.06.2020 №КО-1-785/0/333-20.01.01-12, порушує їх права та є протиправною, оскільки прийнята відповідачем безпідставно, всупереч вимог ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою визначено вичерпний перелік підстав відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, на виконання ухвали суду надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, посилаючись на частини 3, 4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначив про обґрунтованість та законність спірної відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, оскільки, позивачами не подано повного пакету документів, необхідних для прийняття відповідачем рішення про надання містобудівних умов та обмежень. Також зазначив, що позовна вимога позивачів, в частині зобов`язання Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради надати містобудівні умови та обмеження, є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповідь на відзив позивачі вказали, що не погоджуються з правовою позицією відповідача про необхідність надання згоди співвласників багатоквартирних будинків при здійсненні реконструкції нежитлових приміщень у квартири, які перебувають у праві приватної власності осіб.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу №ННХ266897 від 29.07.2019 року є власниками нежитлового приміщення технічного поверху №10 в літ.А-9, загальною площею 47, 0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач, з метою проектування та будівництва об`єкту: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 09.06.2020 звернувся до відповідача з заявою про надання вихідних даних - містобудівних умов та обмежень, необхідних для проектування об`єкту будівництва.

Разом з заявою позивач подав документи: нотаріально засвідчену копію договору купівлі-продажу від 29.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. реєстраційний номер 3840; топографічна зйомка території по АДРЕСА_2 , масштабу 1:2000, видана сертифікованим інженером-геодезистом Комовим В.В .

Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради наказом №129м від 22.06.2020, відмовив позивачеві у наданні містобудівних умов та обмежень, посилаючись на відсутність у наданому пакеті документів згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Не погоджуючись зі спірним рішенням Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень у проектуванні та забудови земельної ділянки, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи суд встановив, що відмова відповідача у видачі містобудівних умов та обмежень мотивована п.1 ч.4 ст.29 Закону №3038-VI, подання позивачем неповного пакету документів, перелік яких визначено ч.3 ст.29 Закону України від 17.02.2011р. №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон №3038-VI), а саме відсутність згоди власників багатоквартирного будинку на здійснення позивачем реконструкцію квартири.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.4 Закону №3038-VI, об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються відповідно до: у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні; за межами населених пунктів - меж приміських зон, а також функціональних зон відповідно до містобудівної документації на регіональному рівні.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Статтею 26 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

За змістом частини 1 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

У відповідності до частини 2 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Згідно частини 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Частина 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Отже, частина 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Суд звертає увагу на ту обставину, що частиною 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не передбачена згода власників багатокварних будинків у вичерпному переліку документів для надання містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наданні містобудівних умов та обмежень за відсутності законодавчо визначених підстав.

Крім того, надаючи правову оцінку вказаній вище відмові у видачі містобудівних умов та обмежень суд, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

В пункті 167 вказаного рішення зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до пункту 168 зазначеного рішення ЄСПЛ будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Як вказано у пункті 60 рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" "…заборони на будівництво, безперечно, обмежували право заявників на користування своїм майном".

Суд також визнав (пункт 72 наведеного рішення), що "система, яка допускає спричинення власникам майна шкоди внаслідок тривалої дії заборон, не може існувати в державі, що керується верховенством права".

Таким чином, ненадвння органом місцевого самоврядування позивачам містобудівних умов та обмежень, на підставі яких реалізується їх право власності у вигляді правомочності розпорядження майном, є порушенням права позивача на мирне володіння його власністю (яким у розумінні статті 1 Першого протоколу є і право користування).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Доводи відповідача про те, що виконання робіт з перебудови нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках повинна здійснюватися лише за згодою співвласників такого будинку та посилання на положення ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, відповідно до якої усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку (приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, будівлі і споруди, призначені для задоволення потреб усіх співвласників тощо), суд вважає безпідставним, оскільки вказані нежитлові приміщення, в яких позивачі планують реконструкцію належать їх на праві приватної власності та не відносяться до приміщень загального користування, що мають статус спільної сумісної власності власників багатоквартирних будинків.

Крім того, суд звертає увагу, що Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради не надало суду будь-яких конкретних та обґрунтованих доводів щодо того, яким чином здійснення позивачем реконструкції його нежитлових приміщень технічного поверху у квартиру порушує чи може порушити права власників багатоквартирного будинку, які є окремим ізольованими приміщеннями.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Стосовно вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача надати містобудівні умови та обмеження, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина 2).

Отже, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача про втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, зобов`язуючи останнього видати позивачу містобудівні умови та обмеження, з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 825/602/17.

Разом з тим, умови, за яких орган відмовляє у наданні містобудівних умов і обмежень, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати містобудівні умови і обмеження. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати або не надати (відмовити) містобудівні умов і обмеження. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Відтак, обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов`язання надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на земельній ділянці не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за відсутності передбачених законом підстав для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень відповідач зобов`язаний надати позивачу містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва вказаної земельної ділянки.

Таким чином, оскільки інших підстав для відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень не вбачається, втручання у повноваження управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивача.

Суд звертає увагу, що згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності прийняття рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ) від 22.06.2020 за №КО-1-785/0/333-20.01.01-12 у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради () надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва: реконструкція нежитлового приміщення №10 в житловому будинку літ.А-9 під житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути на користь на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ).

Стягнути на користь на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (вул.Квітки-Основ`яненка, буд.7, м.Харків, 61003, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко