Справа № 640/1315/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1315/20 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року (суддя Федорчук А.Б.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Аудиторської палати України, третя особа - державна установа «Орган суспільного нагляду за аудиторською діяльністю» про визнання протиправним ат скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Аудиторської палати України, третя особа - державна установа «Орган суспільного нагляду за аудиторською діяльністю», у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення з`їзду аудиторів України №1 від 18 травня 2019 року.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що станом на дату з`їзду аудиторів (18 травня 2019 року) публічний реєстр аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності розміщений на сайті Аудиторської палати України не містив жодної інформації щодо делегування аудитором свого голову. Дана інформація відсутня і станом на дату подання позовної заяви. Позивач вказував, що оскільки на з`їзді аудиторів фізично були присутні тільки 536 осіб, інформація про делегування (передачу) аудитором свого голосу на з`їзді аудиторів не була оприлюднена Аудиторською палатою України у Реєстрі, то кількість делегатів З`їзду складає 536 осіб, відповідно кворум З`їзду аудиторів був відсутній, а всі рішення з`їзду аудиторів є неправомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі; роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства місцевим судом.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року та направити справу для продовження розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що позовна заява стосується саме делегованих повноважень відповідача щодо: а) ведення реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності; б) контролю якості аудиторських послуг суб`єктів аудиторської діяльності, які здійснюють обов`язковий аудит фінансової звітності.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що у позовній заяві були наведені дані щодо порушення відповідачем своїх делегованих повноважень щодо ведення реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, а саме, щодо не відображення Аудиторською палатою України, як того вимагає Закон України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» інформації про делегування (передачу) аудитором свого голосу на з`їзді аудиторів в публічному та відкритому реєстрі аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, а ведення реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності є делегованим повноваженням відповідача відповідно до п.1. ч.5 ст. 15 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність». Також, на оспорюваному з`їзді аудиторів від 18.05.2019 було прийнято рішення щодо інших делегованих повноважень відповідача, а саме обрання голови Комітету з контролю якості аудиторських послуг.

Апелянт вказує, що оскільки дана справа стосується саме делегованих повноважень відповідача, то справу належить розглядати саме за правилами адміністративного судочинства.

28.09.2020 до суду апеляційної інстанції від Аудиторської палати України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.08.2020 - без змін.

У відзиві відповідач вказує, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із незгодою позивача із прийнятим З`їздом аудиторів рішенням від 18.05.2019 на якому вирішувались питання щодо поточної діяльності палати, отже, звернення позивача до адміністративного суду зумовлене необхідністю захисту порушеного, на його думку, особистого немайнового права щодо участі в неприбутковій організації - АПУ, є спором про право цивільне, яке підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.

Відповідач зазначає, що із викладених у позові обставин вбачається, що спір у даній справі виник не у зв`язку із здійсненням відповідачем, як юридичною особою, делегованих йому повноважень, а з підстав невідповідності, на думку позивача, процедури проведення чергового з`їзду аудиторів вимогам закону.

Крім того, у відзиві відповідача на апеляційну скаргу міститься клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.

Розглянувши доводи такого клопотання, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для її належного розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за участі його представника.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги позивача та відзиву на неї відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз наведених вище норм процесуального закону дає підстави для висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В силу пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Викладене, на переконання колегії суддів, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Також, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується рішення Аудиторської палати України №1 від 18 травня 2019 року, зі змісту якого вбачається, що до проекту порядку денного включені питання: про результати реєстрації делегатів чергового з`їзду аудиторів України; про затвердження порядку денного та Регламенту чергового з`їзду аудиторів України; про обрання голови та секретаря чергового з`їзду аудиторів України, лічильної комісії та редакційної комісії чергового з`їзду аудиторів України; звіт Ради АПУ; обрання голови Комітету з контролю якості аудиторських послуг; про документи АПУ; звіт про виконання кошторису АПУ за період з 21 вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року; про визначення розміру членських внесків; про винагороду Голови АПУ за виконання повноважень; оголошення протоколу лічильної комісії про результати голосування з обрання голови Комітету з контролю якості аудиторських послуг.

Тобто, на порядок денний були винесені питання поточної діяльності аудиторської палати.

Відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» усі аудитори та суб`єкти аудиторської діяльності підлягають суспільному нагляду. Відповідальним за здійснення суспільного нагляду за аудиторською діяльністю в Україні є Орган суспільного нагляду за аудиторською діяльністю.

Згідно частини 5 статті 15 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» Аудиторській палаті України, за умови що її організаційна структура унеможливлює виникнення конфлікту інтересів, делегуються такі повноваження:

1) реєстрація аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності;

2) контроль за безперервним навчанням аудиторів, які здійснюють обов`язковий аудит фінансової звітності, крім аудиту фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес;

3) контроль якості аудиторських послуг суб`єктів аудиторської діяльності, які здійснюють обов`язковий аудит фінансової звітності, крім аудиту фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес;

4) здійснення дисциплінарних проваджень щодо суб`єктів аудиторської діяльності, які здійснюють обов`язковий аудит фінансової звітності, крім суб`єктів аудиторської діяльності, які здійснюють аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес.

У разі систематичного невиконання Аудиторською палатою України рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю два і більше разів, виникнення конфлікту інтересів при виконанні Аудиторською палатою України повноважень, передбачених частиною п`ятою цієї статті, та допущення Аудиторською палатою України порушень вимог пунктів 2 - 7 частини шостої та частини сьомої статті 47 цього Закону Орган суспільного нагляду за аудиторською діяльністю ініціює скликання позачергового з`їзду аудиторів з метою дострокового припинення повноважень членів Ради Аудиторської палати України. Рішення про дострокове припинення повноважень членів Ради Аудиторської палати України та рішення щодо делегування нових членів до Ради Аудиторської палати України приймає з`їзд аудиторів у порядку, визначеному цим Законом. При цьому до складу Ради Аудиторської палати України не можуть бути делеговані члени Ради Аудиторської палати України, з вини яких відбулися порушення, що стали причиною скликання позачергового з`їзду аудиторів (частина 7 статті 15 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність»).

Аналіз наведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи свідчить, що звернення позивача до суду зумовлене необхідністю захисту його права щодо участі у неприбутковій організації - Аудиторській палаті України, що виключає наявність публічно-правового спору в межах спірних правовідносин, адже він виник не у зв`язку з виконанням відповідачем делегованих владних повноважень.

Наявний спір, на думку колегії суддів, є спором про право цивільне, яке підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Приписами частин 1- 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, оскільки правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із захистом цивільного права на участь у неприбутковій організації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів даної справи, з урахуванням суб`єктного складу сторін, предмету, та підстав позову, а також правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов