Справа № 160/1938/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1938/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 р. (суддя Лозицька І.О., повне судове рішення складено 24.03.2020 р.) в справі № 160/1938/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення № 808726 від 19.08.2019 р. про утримання з неї виплачених сум пенсії в сумі 78 854,57 грн., зобов`язання виплатити у триденний термін суми грошових коштів, що були протиправно утримані на підставі рішення № 808726 від 19.08.2019 р., із нарахуванням 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 5000 грн. в рахунок моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.09.2016 р. позивач працює на посаді музичного керівника у закладі комунальної освіти, але нею не приховувались цих відомостей, більш того, нею надано органу Пенсійного фонду довідку про заробітну плату при зверненні із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший. На момент початку роботи на посаді музичного керівника позивач досягла віку, з якого мала право на призначення пенсії за віком, тому у неї не біло підстав приховувати цю інформацію. Крім того, комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради як страхувальник регулярно мав подавати звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де зокрема у разі зміни посади працівника, такі відомості також зазначаються в окремій таблиці звіту. Тобто, позивач вважає, що відповідач повинен був отримати інформацію про переведення позивача на іншу посаду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апелянта повторюють підстави позову. Додатково зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що вона була обізнана у наслідках працевлаштування при отриманні пенсії за вислугу років, є безпідставним, оскільки жодної пам`ятки вона не отримувала та не підписувала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 13.11.2008 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, до 02.07.2019 року отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При первинному зверненні з 13.11.2008 року позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за наявності страхового стажу 34 роки 0 місяців 2 дні, у тому числі спеціального стажу - 33 роки 3 місяці 26 днів.

З 02.07.2019 року на підставі особисто поданої заяви позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 02.09.2016 року позивача прийнято на посаду музичного керівника в комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради.

Листом № 2 від 19.02.2019 року № 5720/Р-09 відповідачем повідомлено позивача, що згідно з наданими документами, а саме копії трудової книжки, виявлено, що позивач працювала з 02.09.2016 року на посаді музичного керівника, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (із наступними змінами від 06.04.2016 року). В результаті чого позивач не мала право отримувати пенсію за вислугу років. Оскільки позивач не звернулася з заявою щодо переведення на пенсію за віком, виникла переплата пенсії за період з 02.09.2016 року по 01.07.2019 року в сумі 78854,57 грн., яка буде утримана згідно з рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій від 19.08.2019 року відповідно до ст. 50 Закону № 1058 у розмірі 20 % пенсії щомісячно з 01.09.2019 року.

Відповідачем прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 19.08.2019 року № 808726, відповідно до якого у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування сума переплати 78854,57 грн. підлягає поверненню позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач у встановлений законом строк не повідомила Пенсійний фонд про своє працевлаштування, що є зловживанням з її боку, це призвело до нарахування та виплати позивачеві пенсії у більшому, ніж передбачений законом, розмірі, а відтак, оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень про утримання надміру виплачених сум пенсії є законним та обґрунтованим, а суми, що були утримані на підставі такого рішення, не підлягають виплаті позивачу.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що оскільки оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.08.2019 року № 808726 є обґрунтованим, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 13.11.2008 р. позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 02.09.2016 р. позивач працевлаштована на посаду музичного керівника комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради.

З 02.07.2019 р. на підставі заяви позивача її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ прийнято рішення № 808726 від 19.08.2019 р. про утримання з позивача переплати пенсії в сумі 78854,57 грн., яка утворилась з 01.09.2016 р. по 31.07.2019 р., в розмірі 20% від розміру пенсії з 01.09.2019 р.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно (гроші) або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому його майно (гроші). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія у випадку, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Враховуючи, що позивач, отримуючи пенсію за вислугу років, працевлаштована на повну ставку на посаду музичного керівника комунального закладу освіти, та не повідомила орган Пенсійного фонду про обставини, що спричинили зміну розміру її пенсії та припинення її виплати, вважається, що позивач не виконала обов`язку, покладеного на неї вказаним Законом, та одержала у зв`язку з цим зайві суми пенсії, що є підставою для покладення на пенсіонера обов`язку повернути органу пенсійного забезпечення суми зайво отриманої пенсії.

При цьому суд зазначає, що за період з 01.09.2016 р. по 31.07.2019 р. пенсія позивачу виплачувалась не внаслідок рахункової помилки з боку органу Пенсійного фонду, а внаслідок порушення відповідачем зазначених вище вимог законодавства.

Доводи апелянта стосовно того, що відсутні підстави, передбачені статтею 50 Закону № 1058-ІV, для прийняття рішення про повернення надміру виплачених сум пенсії, оскільки в її діях відсутні ознаки зловживання, спростовуються наступним.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом 2.4 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, передбачено, зокрема, що у разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється.

За змістом пам`ятки, яка видана позивачу та підписана нею особисто при первинному призначенні пенсії за вислугу років (а.с. 62), пенсіонеру повідомляється про припинення виплати пенсії за вислугу років у разі влаштування на роботу за посадою, що дає право на цей вид пенсії, і про порядок переведення з одного виду пенсії на інший за поданою заявою з усіма належними документами. Крім того, пенсіонерам, які досягли пенсійного віку, бажано звернутися до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону № 1058-ІV застрахована особа зобов`язана, зокрема, повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивач повідомила про своє працевлаштування до Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради лише при зверненні з заявою про переведення на інший вид пенсії.

Тобто, позивачем не виконано обов`язку щодо повідомлення органу Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, тобто фактично допущено зловживання, яке потягло за собою виплату пенсії в зайвому розмірі, оскільки в разі повідомлення про працевлаштування виплата пенсії за вислугу років позивачу була припинена.

Також є правильним висновок суду першої інстанції стосовно доводів позивача, що Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» як страхувальник мав подавати звіти щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з яких відповідач міг отримати відповідну інформацію про працевлаштування позивача, оскільки законодавством визначено обов`язок саме застрахованої особи повідомляти пенсійний орган про працевлаштування.

Доводи апелянта стосовно відсутності у неї зацікавленості приховувати працевлаштування через набуття права на отримання пенсії за віком є незмістовними та спростовуються тим, що таке право позивачем реалізовано тільки з 02.07.2019 р.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення про повернення надміру виплаченої пенсії.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 р. в справі № 160/1938/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 р. в справі № 160/1938/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05.10.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05.10.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко