Справа № 160/8168/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 року Справа № 160/8168/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати протокол (рішення) Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 березня 2020 року №4 в частині відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 на посаді підземного машиніста електровозу з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року на шахті Північна Державного підприємства Рудоуправління імені Кірова до пільгового стажу, що дає право на пенсію згідно п. а ст. 13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.1 ч.2, ч.З ст. 114 Закон) України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію відповідно до ст.14 Закону України Про пенсійне забезпечення, ч.З ст. 1 14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 23 січня 2020 року на підставі заяви про призначення пенсії від 23 січня 2020 року; зарахувати до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до п. а ст. 13,14 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.1 ч.2, ч.З ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, період проходження строкової військової служби з Збройних силах СРСР з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті Північна Дії Рудоуправління імені Кірова з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг з 19.10.2004 року но 31.12.2005 року; зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: з 23 січня 2020 року зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до п. а ст. 13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, період проходження строкової військової служби з Збройних силах СРСР з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті Північна ДП Рудоуправління імені Кірова з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року, до загального страхового стажу період роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року та з 23 січня 2020 року обчислити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу роботи з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року, загального страхового стажу з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23 січня 2020 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, ч.3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, обчислити, нарахувати та виплатити її.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він 23 січня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №360 про призначення пенсії за віком. Відповіді за наслідками розгляду заяви позивач не отримав, проте з 04.05.2020 року на підставі повторно поданої заяви про призначення пенсії від 15.05.2020 року №134 відповідачем призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Проте, пенсію позивачу призначено тільки з травня 2020 року, а не з 23 січня 2020 року на підставі заяви про призначення пенсії від 23 січня 2020 року №360. Загальний стаж, зарахований по 31.03.2020 року, склав 49 років 3 місяці 6 днів, пільговий стаж за Списком №1 17 років 10 місяців 22 дні. Підстави відмови у призначенні пенсії за віком на підставі заяви від 23 січня 2020 року позивачу невідомі, проте враховуючи те, що відповідачем зараховано до пільгового стажу за Списком №1 тільки 17 років 10 місяців 22 дні, замість 25 років 0 місяців 4 днів, причиною відмови у призначенні пенсії з 23.01.2020 року є недостатність стажу. Також, позивач вважає протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком з 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії від 23.01.2020 року. Оскільки трудовою книжкою позивача підтверджено роботу у спірні періоди на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії, позивач вважає протиправними дії щодо незарахування до пільгового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, періоду проходження строкової військової служби з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, періоду роботи з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року підземним машиністом електровозу шахти «Північна» РУ ім.Кірова через страйк, періоду роботи 01.07.2004 року по 11.10.2004 року, з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року через відсутність даних про страховий стаж індивідуальних відомостях про застраховану особу. Разом з тим, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення комісії при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області від 26 березня 2020 року №4 в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року підземним машиністом електровозу шахти «Північна» РУ ім.Кірова через страйк. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
26.08.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що 23.01.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було подано до Головного управління заяву про призначення пенсії та пакет документів для призначення пільгової пенсії за віком згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з відсутністю необхідного віку позивача, а саме більше 50 років (на момент звернення позивачу виповнилось лише 49 років), а також у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії на пільгових умовах за віком згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (підземні роботи) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (замість 25 років позивач мав лише 13 р. 11 м. 22 д.) у призначенні пільгової пенсії за Списком №1 (п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») позивачу було відмовлено. 15.05.2020 року позивач, в 50 років, вдруге звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з наданими документами загальний стаж позивача складає 49 років, 03 місяця 06 днів. Враховуючи наявність у позивача необхідного віку (50 років) та пільгового стажу, ОСОБА_1 з 04.05.2020 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (відповідно до п. 1 ч. 2 статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Спірними періодами, які управлінням не були враховані до пільгового стажу відповідно до ч .3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є: період роботи з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року підземним машиністом електровозу на шахті Северная Державного підприємства Рудоуправління імені Кірова (з підстав, що позивач безпосередньо не був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, у зв`язку зі страйком), з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року машиністом електровозу в ПАО Арселор Міттіл Кривий Ріг (з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за даний період роботи позивача), з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року до загального страхового стажу (з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за даний період роботи позивача). З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
15.09.2020 року від позивача на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив на позов, в якій він просить суд позовні вимоги задовольнити повністю, зобов`язати відповідача призначити пенсію саме з 23.01.2020 року (дата звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії вперше) та зарахувати відповідні періоди роботи позивача до пільгового та загального стажу роботи. Також зазначає про протиправність відмови відповідача щодо призначення пенсії на підставі заяви від 23.01.2020 року, оскільки на момент звернення позивача до відповідача із відповідною заявою, позивач мав необхідний стаж - 25 років 0 місяців 4 дні, що дає право на пенсію незалежно від віку, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (25 років), ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (25 років).
Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 23.01.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №360 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Листом від 30.01.2020 року за №904/03.0517 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу було відмовлено. У вказаному листі зазначено, що відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, чоловіки - після осягнення 50 років і за наявності страхового стажу з датою звернення за пенсією з 01.04.2019 року по 31.03.2020 року не менше 22 роки 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах за наявності передбаченого відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленою абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Відповідно п. 20 порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Підставою ля зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію пільгових умовах є насамперед наявність посади (професії) та виробництва у відповідному Списку, а також зайнятість виконанням робіт передбачених Списками №1 і №2, на протязі повного робочого дня, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника після 21 серпня 1992 року результатами атестації робочих місць за умовами праці (не менш ніж 80%), установленого для такого виробництва. Атестацію має проводити атестаційна комісія, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, але не рідше як один раз на п`ять років відповідно до п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою КМУ від 01.08.1992 року №442. Дата і термін проведення чергової атестації визначаються з урахуванням того, що вона має бути завершена до закінчення терміну попередньої атестації. Згідно трудової книжки та довідки про підтвердження пільгового стажу від 21.01.2020 року №105, ОСОБА_1 працював на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг: з 19.10.2004 року по теперішній час машиністом електровоза повний робочий день на підземних роботах по видобутку руди. Тобто, для визначення права на пільгову пенсію пільговий стаж роботи ОСОБА_1 складає 13 років 11 місяців 22 дні. Загальний стаж роботи на 23.01.2020 року складає 45 років 0 місяців 6 днів. Відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовляє ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з причин відсутності необхідного пільгового стажу для призначення пенсії. Право на пенсію ОСОБА_1 матиме у 50 років.
15.05.2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №134 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
За результатами розгляду заяви позивача від 15.05.2020 року №134 ОСОБА_1 з 04.05.2020 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (відповідно до п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи загальний стаж позивача склав 49 років, 03 місяця 06 днів, з них: підземні роботи відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (25 років) та за Списком №1 -17 років 10 місяців 22 дні, а саме з 07.08.1991 року по 09.06.1993 року, з 01.07.1993 року по 13.10.1994 року, з 01.12.1994 року по 23.08.1995 року на підставі рішення комісії від 26.03.2020 року №4, з 01.01.2006 року по 07.04.2014 року, з 09.04.2014 року по 23.08.2016 року, з 24.08.2016 року по 21.09.2016 року та з 30.09.2016 року по 21.01.2020 року - згідно уточнюючої довідки від 21.01.2020 року №105.
Таким чином, відповідачем не були враховані до пільгового стажу відповідно до ч .3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наступні періоди: навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року підземним машиністом електровозу на шахті Северная Державного підприємства Рудоуправління імені Кірова (з підстав, що позивач безпосередньо не був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, у зв`язку зі страйком), з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року машиністом електровозу в ПАО Арселор Міттіл Кривий Ріг (з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за даний період роботи позивача), з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року до загального страхового стажу (з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за даний період роботи позивача).
Не погодившись із зазначеним рішенням та діями відповідача позивач звернувся до суду.
Таким чином, предметом спору у даній справі є зарахування до пільгового стажу роботи періоди позивача: з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року, загального страхового стажу з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
При цьому суд зауважує, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Інгулецьким РС у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 22.05.2015 року, датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (23.01.2020 року) ОСОБА_1 було повних 49 років.
Приписами частини 3 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до абзацу першого частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV та розділу І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Списку № 1 має бути документально доведена безпосередня зайнятість протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах, пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах подано трудову книжку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , згідно з якою останній в спірний період 01.09.1985 року 31.12.2005 року працював на таких посадах:
- з 01.09.1985 року по 27.05.1989 року навчання за професією «Машиніст транспортно-навантажувальних машин, машиніст електровозу, машиніст скреперної установки» в Професійно-технічному училищі № 37 м.Кривого Рогу (на підставі диплому № НОМЕР_3 );
- з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року проходження строкової військової служби в лавах Збройних сил СРСР (на підставі воєнного квитка № УН №0445264);
- з 07.08.1991 року по 23.08.1995 року працював підземним машиністом електровозу на дільниці №26 шахти «Північна» ДП «Рудоуправління імені Кірова»;
- з 19.10.2004 року по 01.12.2014 року працював машиністом електровозу в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на шахті імені Артема шахтоуправління з підземного добутку руди.
Записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців.
Крім того, з метою додаткового підтвердження зайнятості на посадах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії та до суду надані наступні документи:
-довідка про підтвердження наявною трудового стажу роботи для призначення пенсії №14 від 14.02.2019 року, яка підтверджує, що позивач працював повний робочий день в шахті «Північна» Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» за період з 07.08.1991 року по 23.08.1995 року підземним машиністом електровозу;
-наказ №770 від 22.08.1995 року «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 за результатами атестації робочих місць» та «Переліком робочих місць, виробництв, робіт, професій на підприємстві, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1», який підтверджує проведення атестації робочого місця машиніста електровозу по шахті «Північна» ДІЇ «Рудоуправління імені Кірова» за Списком №1, затвердженим постановою К МУ від 11 березня 1994 р. №162;
- довідка про №56 від 18.02.2019 року, яка підтверджує, що позивач працював повний робочий день РУ ім. Кірова ш. «Северная» за період з 07.08.1991 року по 23.08.1995 року машиністом електровозу;
-довідка про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 105 від 21.01.2020 року, згідно з якою, всього за період з 19.10.2004 року по 21.01.2020 року стаж роботи за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» складає 15 років 2 місяців 26 днів.
Відомості, зазначені у вказаних уточнюючих довідках щодо характеру та умов праці, співпадають із записами, зазначеними в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
Щодо позовних вимог відносно зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року в професійно-технічному училищі №37 м.Кривого Рогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Так, судом встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року навчався в професійно-технічному училищі № 37 м.Кривого Рогу за професією «Машиніст транспортно-навантажувальних машин, машиніст електровозу, машиніст скреперної установки» (денна форма навчання).
Позивачем додатково на підтвердження періоду навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року в професійно-технічному училищі № 37 м.Кривого Рогу надано диплом серії № НОМЕР_3 , копія якого міститься в матеріалах справи.
При цьому суд зауважує, що відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів того, що записи про спірні періоди в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням визначеної процедури.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року в професійно-технічному училищі № 37 та, відповідно про зобов`язання відповідача здійснити зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовної вимоги про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи періоду проходження строкової військової служби з Збройних силах СРСР з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, суд зазначає таке.
Згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 останній з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних сил СРСР, а почав працювати за набутою спеціальністю 07.08.1991 року, тобто перерви більше ніж три місяці після закінчення навчання у позивача не було, тобто останнім дотримано вимоги ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту».
Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження факту проходження служби в Збройних Силах з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року позивачем до органів Пенсійного фонду надавався військовий квиток НОМЕР_4 та довідка №64 від 18.02.2019 року, видана Військовим комісаром Інгулецького об`єднаного районного ТЦК та СП про те, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Збройних силах в період з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року.
Відповідно до ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до абз.2 п.1 ст.8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому відповідачем не зазначено жодних підстав для неврахування військового квитка НОМЕР_4 та довідки №64 від 18.02.2019 року, виданої Військовим комісаром Інгулецького об`єднаного районного ТЦК та СП про те, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Збройних силах в період з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року.
З огляду на викладене, суд проходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача період проходження служби у Збройних Силах з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року.
Щодо позовної вимоги про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи періоду роботи підземним машиністом електровозу на шахті Північна ДП Рудоуправління імені Кірова з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, суд зазначає таке.
Підставою для незарахування вказаного періоду відповідачем стало те, що у даний період позивач не працював повний робочий день, у зв`язку зі страйком.
Надаючи оцінку вказаний доводам відповідача суд зазначає наступне.
Основними умовами зарахування певного періоду роботи до підземних відповідно до ч .3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є, передовсім: наявність професії у постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202 (ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та зайнятість повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (ч. 3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 07.08.1991 року він був прийнятий на роботу на шахті Північна ДП Рудоуправління імені Кірова на посаду підземним машиністом електровозу та був звільнений з неї за власним бажанням 23.08.1995 року.
Згідно з довідкою про підтвердження наявною трудового стажу роботи для призначення пенсії №14 від 14.02.2019 року, позивач працював повний робочий день в шахті «Північна» Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» за період з 07.08.1991 року по 23.08.1995 року підземним машиністом електровозу.
Відповідно до наказу №770 від 22.08.1995 року «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 за результатами атестації робочих місць» та «Переліком робочих місць, виробництв, робіт, професій на підприємстві, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1», було проведено атестацію робочого місця машиніста електровозу по шахті «Північна» ДІЇ «Рудоуправління імені Кірова» за Списком №1, затвердженим постановою К МУ від 11 березня 1994 р. №162.
Тобто, судом встановлено, що у спірний період з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року позивач працював підземним машиністом електровозу повний робочий день в шахті.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 31 березня 1994 року № 202 затвердив Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років (далі - Список).
У п. 2 Списку визначено, що право на пенсію незалежно від віку мають машиністи електровозів підземні, що виконували підземні гірничі роботи в рудниках для видобутку руд та інших корисних копалин з вмістом (в тому числі і у вміщуючих породах) двоокису кремнію 10 відсотків і більше або за наявності газодинамічних явищ, гірничих ударів.
У спірний період роботи, а саме з 10.01.1990 року по 10.05.1995 року були чинні Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.08.1991 року №10, Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 року №162.
Також, згідно зі ст. 28 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» організація страйку, визнаного судом незаконним, або участь у ньому є порушенням трудової дисципліни. Час страйку працівникам, які беруть у ньому участь, не оплачується. Час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.
Тобто періоди перебування у страйках не зараховуються до стажу роботи за умови визнання їх у судовому порядку незаконними.
Враховуючи те, що посада підземного машиніста електровозів включена до списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 №162 та позивач працював на цій посаді повний робочий день, а також те, що страйки, в яких брав участь позивач, не визнані незаконними у судовому порядку, то з урахуванням вимог Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» спірні періоди роботи позивача з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи.
Щодо позовної вимоги про зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи періоду роботи підземним машиністом електровозу на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг з 19.10.2004 року но 31.12.2005 року, до загального страхового стажу періоду роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року, суд зазначає таке.
Підставою для не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 19.10.2004 року но 31.12.2005 року до пільгового стажу, а до загального страхового стажу періоду роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року стала відсутність інформації про сплату страхових внесків за період роботи позивача з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг.
Проте, суд не погоджується з таким висновком відповідача з огляду на наступне.
Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За змістом ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Частинами 1-3 ст. 24 Закону від 9 липня 2003 року № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Позивач у періоди з 19.10.2004 року но 31.12.2005 року працював на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг машиністом електровозом, що підтверджується відповідними записами в копії трудової книжки.
Внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємстві.
Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відмова в призначенні пенсії у зв`язку з несплатою страхувальником страхових внесків (єдиного внеску), є непропорційним втручанням держави в права позивача та порушує його право на своєчасне отримання пенсії в належному розмірі.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними висновки відповідача про не зарахування періоду роботи з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року до пільгового стажу, а до загального страхового стажу періоду роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за даний період роботи позивача.
З урахуванням зазначених обставин суд вважає, що протокол (рішення) Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 березня 2020 року №4 в частині відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 на посаді підземного машиніста електровозу з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року на шахті Північна Державного підприємства Рудоуправління імені Кірова до пільгового стажу, що дає право на пенсію згідно п. а ст. 13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.1 ч.2, ч.З ст. 114 Закон) України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, аналізуючи та враховуючи всі наведені правові норми, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 щодо зарахування до пільгового стажу роботи, який дає право на пільгову пенсію період навчання з 01.09.1985 року по 22.05.1989 року, період проходження строкової військової служби з Збройних силах СРСР з 30.05.1989 року по 28.05.1991 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті Північна Дії Рудоуправління імені Кірова з 10.06.1993 року 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року, період роботи підземним машиністом електровозу на шахті імені Артема ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг з 19.10.2004 року по 31.12.2005 року, а також щодо відмови зарахування до загального страхового стажу період роботи з 01.07.2004 року по 11.10.2004 року підлягають визнанню протиправними.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», обчислити, нарахувати та виплатити її на підставі його заяви від 23.01.2020 року, нарахувати та виплатити її суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи викладене, метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2020 року №360 про призначення пенсії з урахуванням висновків викладених у цьому судовому рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності відмови щодо зарахування позивачу до спеціального стажу, що надає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення періодів його роботи з 26.08.1985 року по 06.12.1988 року, з 01.05.1990 року по 27.08.1990 року, з 27.08.1990 року по 20.04.1993 року, з 01.09.1993 року по 26.08.1997 року, з 01.09.1997 року по 31.08.1998 року, з 01.09.1998 року по 31.10.2018 року та як наслідок відмови у призначенні пенсії. Разом із тим, питання про призначення позивачу пенсії та в подальшому її виплати належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду, у зв`язку з чим підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 630 грн. (75%).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати протокол (рішення) Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 березня 2020 року №4 в частині відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 на посаді підземного машиніста електровозу з 10.06.1993 року по 30.06.1993 року, з 14.10.1994 року по 30.11.1994 року на шахті Північна Державного підприємства Рудоуправління імені Кірова до пільгового стажу, що дає право на пенсію згідно п. а ст. 13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.1 ч.2, ч.3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна