Справа № 460/5556/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
05 жовтня 2020 року м. Рівне №460/5556/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3
про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 , Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.12.2018.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що проходив з 31.07.1997 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , грошове забезпечення якої здійснювала військова частина НОМЕР_2 , а в даний час військова частина НОМЕР_3 . Вказував, що відповідачами безпідставною не нараховано та не виплачено позивачу в період за 01.01.2016 по 01.12.2018 індексації грошового забезпечення, яка є однією з основних гарантій щодо оплати праці та є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.08.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиція відповідача військової частини НОМЕР_3 щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позовну заяву від 04.09.2020, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення, з підстав необґрунтованості та безпідставності таких вимог. На підтвердження такої позиції зазначено, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється. Вважав, що позивачем не доведено, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки, премії), яке він отримував з січня 2015 року по час звільнення зі служби, не перевищувало суму індексації, та відповідно були підстави для нарахування індексації, з метою забезпечення його достатнього життєвого рівня. Наголошував, що соціальний захист осіб охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. З 2016 року по 2018 рік у Міністерства оборони України коштів в межах наявного фінансового ресурсу не було, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення немає. Військова частина НОМЕР_3 утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, є державною організацією, яка фінансується виключно з державного бюджету та проводить видатки у відповідності до ст.51 Бюджетного кодексу України. Поряд з цим, відповідач наголошував, що позивачем не оскаржувався наказ про звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу частини, а тому ОСОБА_1 погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Просив повністю відмовити у задоволенні позову (а.с.24-28).

22.09.2020 відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти її задоволення з аналогічних, наведеним у відзиві військової частини НОМЕР_3 , мотивів. Поряд з цим, звертав увагу, що розпорядником бюджетних коштів, в тому числі щодо діючих і звільнених військової частини НОМЕР_1 на даний час є військова частина НОМЕР_3 (а.с.30-35).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом Командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 31.08.2019 №44-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку (а.с.8).

14.07.2020 представником позивача надіслано адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , в якій адвокат просила надати їй довідку про доходи ОСОБА_1 за 2016-2019 роки (по день звільнення із служби 18.09.2019), а також інформацію щодо проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 2016-2019 роки (а.с.9).

З метою надання відповіді на вказаний адвокатський запит, 17.07.2020 військова частина НОМЕР_3 надала військовій частині НОМЕР_1 довідку про доходи ОСОБА_1 , яка і була надіслана адвокату позивача (а.с.10, 11).

Згідно з вказаною довідкою індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу за період з грудня 2018 року по 18 вересня 2019 року.

Тобто, з матеріалів справи слідує, що датою звільнення позивача з військової служби є 18.09.2019. Станом на час звільнення позивачу нараховано та виплачено індексацію його грошового забезпечення з 01.12.2018 по 18.09.2018. Дана обставина сторонами не заперечувалася і не є спірною у справі.

Докази нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.11.2018 у матеріалах справи відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII) грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У ст.1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок №1078).

У п.1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

З огляду на вищевикладене, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Слід також зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами по справі, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , грошове забезпечення якої здійснювала військова частина НОМЕР_2 , а з 01.01.2020 військова частина НОМЕР_3 .

Так, з наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 28.12.2019 №821 судом встановлено, що на підставі рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 №39140 військова частина НОМЕР_2 з 01.01.2020 виключається з мережі розпорядників бюджетних коштів. У зв`язку з цим військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_2 -В та 111 розрахунково-аналітична станція з 01.01.2020 зараховуються на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_3 (а.с.36-37).

Тобто, станом на час виникнення спірних правовідносин всі нарахування і виплата грошового забезпечення військовослужбовців, які проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 здійснювалися військовою частиною НОМЕР_2 , і лише з 01.01.2020 військової частиною НОМЕР_3 .

Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, які пред`явлені до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_3 .

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 , як розпорядником бюджетних коштів, при звільненні позивача з військової служби неправомірно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, чим допущено протиправну бездіяльність, яка мала наслідком порушення прав військовослужбовця на гарантовані законом виплати. Порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Отже, позовні вимоги, пред`явлені до відповідача військової частини НОМЕР_2 слід задовольнити.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_2 , були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17 та від 19.06.2019 у справі №825/1987/17.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10.06.2011) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем не проведена, то бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що призвела до не проведення її нарахування та виплати за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, є протиправною.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного у сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в даній адміністративній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судового збору з відповідача.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ), військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 жовтня 2020 року.

Суддя С.А. Борискін