Справа № 520/814/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 520/814/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бабаєв А.І., м. Харків) від 01.04.2020 року по справі № 520/814/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

третя особа Міськрайонне управління у Харківському районі та м. Люботині

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Харківській області щодо відмови від 24.12.2019 КО-1292/0/14-1892/0/21-19, ОСОБА_1 видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,0580 га; визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Харківській області щодо наказу № 10019-СГ від 17 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,0580 га; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Харківській області надати ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,0580 га; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Харківській області подати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання чинності рішення Харківського окружного адміністративного суду у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки від 24.12.2019 року № КО-1292/0/14-1892/0/21-19 та від 17.10.2019 року № М-13122/0-6249/0/95-19, на думку позивача, є протиправними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року по справі № 520/814/2020 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській №10019-СГ від 17.10.2019 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,058 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач та тертя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Позивач повідомлявся на адресу зазначену в позовній заяві, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти: "причини невручення адресат відсутній".

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Тобто, відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважається повідомленим належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

28.09.2020 р. від апелянта на електронну адресу суду (не через систему Електронний суд) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке не підписане електронним цифровим підписом.

Згідно з ч. ч. 7, 8, 10 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV (далі - Закон № 851) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закону № 851).

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 2 ст. 6 Закону № 851).

Таким чином, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, воно не є документом, в розумінні вищезазначених норм, у суду відсутні передбачені законом підстави для його розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Обов`язкова письмова форма заяви про залишення позову без розгляду визначена п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Стаття 167 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Частиною другою вказаної статті передбачено, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

За такого правового регулювання клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, вважається не підписаним, а тому не може бути прийнято до розгляду і підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області № 2264-СГ від 24.09.2014 р. надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в садівничому товаристві Світлий за межами с. Бобрівка Кулиничівської селищної ради на території Харківського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0580 га. за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для індивідуального садівництва (код згідно КВЦПЗ - 01.05).

23.03.2015 року наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області №615-СГ надано садівничому товариству Світлий в оренду для ведення, колективного садівництва, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Кулиничівської селищної ради на території Харківського району Харківської області, загальною площею 2,9656 га, у тому числі: - земельна ділянка площею 2,0090 га із кадастровим номером :01:001:0248; - земельна ділянка площею 0,9566 га із кадастровим номером :01:001:0249. Також, вказаним наказом передано у власність громадянам - членам садівничого товариства Світлий (згідно додатку) для ведення індивідуального садівництва (код КВЦПЗ-01.05) земельні ділянки загальною площею 2,0344 га, розташовані за межами населених пунктів Кулиничівської селищної ради на території Харківського району Харківської області, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля). Додатком до вказаного наказу затверджено список громадян, яким у власність земельні ділянки розташовані в садівничому товаристві Світлий за межами населених пунктів Кулиничівської селищної ради на території Харківського району Харківської області для індивідуального садівництва. У зазначеному списку відомостей щодо позивача не зазначено.

Головне управління Держземагентства у Харківській області листом № 2824 від 08.07.2015 року на лист позивача стосовно розгляду заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: Харківська область, садівниче товариство "Світлий", ділянка № НОМЕР_1 за межами с. Бобровка повідомлено, що державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином ділянок з ділянкою :01:001:0248; Площа співпадає на 100% (Повне співпадіння). Вказано, що відсутня можливість проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 12478-СГ від 16.06.2017 року надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, розмір земельної ділянки 0,0580 га (кадастровий номер :01:001:0291), із цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва. Вказано, що розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) підлягає затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. Також, зазначено, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) подати до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для прийняття відповідного рішення.

05.12.2017 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 20968-СГ визнано такими, що втратили чинність, накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

24.09.2018 року Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом № М-10913/0-7644/0/95-18 за результатом розгляду заяви позивача стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва, розташованої за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області та передачі у власність зазначеної земельної ділянки повідомлено, що наказом Головного управління від 05.12.2017 року № 20968-СГ визнано таким, що втратив чинність наказ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 16.06.2017 № 12478-СГ. Зазначено, що відсутні правові підстави для затвердження поданої на розгляд документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність сформованої земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0580 га, із кадастровим номером :01:001:0291, яка розташована за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом № М-13122/0-6249/0/95-19 від 17.10.2019 року повідомило позивача щодо розгляду її заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність сформованої земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0580 га, із кадастровим номером :01:001:0291, яка розташована за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області та направило копію наказу Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській №10019-СГ від 17.10.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність сформованої земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0580 га, із кадастровим номером :01:001:0291, яка розташована за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Позивачем, як представником колективу, подано претензійну заяву від 10.12.2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій зазначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність сформованої земельної ділянки на підставі наказу від 24.09.2014 року №2264-СГ, який пройшов всі необхідні узгодження, був відхилений на підставі того, що ця ділянка знаходиться в оренді у садівничого товариства Світлий, хоча договір оренди на той час не пройшов реєстрацію відповідно до вимог винного законодавства та був недійсний. Вказано, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було надано наказ від 16 червня 2017 року № 12478-СГ Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Також, зазначено, що технічна документація була розроблена, але цей наказ безпідставно скасовано. Крім того, вказано, що на звернення позивача про надання нового дозволу на розробку проекту землеустрою, вона отримувала відмову в абсолютно різних необґрунтованих причин. Просила також звернути увагу на те, що позивач обробляє цю ділянку. Зазначено, що членами СТ Світлий в тому числі і позивачем понесені витрати на оренду земельних ділянок. Також, зазначено, що якщо Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області в котрий раз буде відмовлено позивачу у безоплатній приватизації земельної ділянки, вона буде вимушена звернутися до суду та правоохоронних органів.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом № КО-1292/0/14-1892/0/21-19 від 24.12.2019 року повідомило позивачу, що на земельні ділянки, які вона бажає отримати у власність, Головним управлінням надані дозволи на виготовлення землевпорядної документації іншим особам.

Позивач, не погоджуючись з відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернулась до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у відповідача не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки у наказі № 10019-СГ від 17.10.2019 р. хоч і зазначено про врахування приписів ст.118 Земельного кодексу України при розгляді заяви позивача, проте викладене в ньому обґрунтування не містить визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми Земельного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,058 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, з урахуванням висновків суду.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій справі, суд першої інстанції зазначив, що згідно приписів ч. 1 ст. 382 КАС України, встановлення такого контролю є правом, а не обов`язком суду, відповідно до фактичних обставин справи.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що для отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва Позивач на виконання вимог частини шостої ст. 118 Земельного кодексу України мав звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з відповідним клопотанням. Виключно за результатами розгляду такого клопотання Головне управління відповідно до повноважень, визначених ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, може прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або рішення про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідь Головного управління від 24.12.2019 р. № КО-1292/0/14-1892/0/21-19 на колективне звернення № КО-1292/0/20-19 від 10.12.2019 не є та не може вважатись рішенням Головного управління про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з наступних підстав: колективне звернення № КО-1292/0/20-19 від 10.12.2019 із назвою «претензійна заява» не є клопотанням громадянина про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розумінні ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, тому результат його розгляду (лист Головного управління ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.12.2019 р. № КО-1292/0/14-1892/0/21-19) жодним чином не порушує права громадянина на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведена земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації; колективне звернення № КО-1292/0/20-19 від 10.12.2019 із назвою «претензійна заява» у своєму формулюванні не містить клопотання (прохання, вимоги) про надана ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; відмова Головного управління у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою оформляється виключно у формі наказу Головного управління. Зазначив, що колективне звернення ОСОБА_1 (представника колективу) № КО-1292/0/20-19 від 10.12.2019 із назвою «претензійна заява» розглянуто Головним управлінням у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян» саме в порядку та у строки, визначені вказаним Законом. Таким чином, твердження позивача про протиправність дій відповідача при наданні відповіді на звернення від 10.12.2019 № КО-1292/0/20-19 є безпідставним у зв`язку з відсутністю в діях Головного управління ознак порушень вимог діючого законодавства при розгляді такого звернення, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушених прав та інтересів позивача у зв`язку з наданням такої відповіді Головним управлінням.

Також апелянт зазначив, що суд виходячи за межі позовних вимог не врахував, що предметом оскарження є лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.12.2019 р. № КО-1292/0/14-1892/0/21-19, який було надано у відповідь на «Претензійну заяву» представника колективу ОСОБА_1 від 10.12.2019 р. Таким чином, по справі № 520/814/2020 позивачем не оскаржувався наказ Головного управління від 17.10.2019 року № 10019-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою». Більше того, наказ Головного управління від 17.10.2019 р. № 10019-СГ було видано після розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 18.09.2019 р., тобто ще до виникнення спірних правовідносин та за результатами розгляду іншої заяви (яка по справі № 520/814/2020 також не оскаржувалась). Вважає, що приймаючи рішення помилково прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, законом встановлено результат розгляду клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а саме відповідний орган може задовольнити таке клопотання або відмовити в його задоволенні.

Слід зазначити, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме, відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у Земельному кодексі Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформлена наказом № 10019-СГ від 17.10.2019 р. і підставою для такої відмови вказано заявником не додана інформація стосовно попереднього користувача земельної ділянки, яка була поділена на підставі технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленої у 2016 році та стала підставою державної реєстрації земельної ділянки.

Разом з тим, вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначений ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України і як правильно вказав суд першої інстанції, що відповідачем у наказі № 10019-СГ від 17.10.2019 року хоч і зазначено про врахування приписів ст. 118 Земельного кодексу України при розгляді заяви позивача, проте викладене в ньому обґрунтування не містить визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми Земельного кодексу України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на документації із землеустрою не є рішенням про надання її у власність.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській № 10019-СГ від 17.10.2019 р. про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується доводів апелянта про те, що предметом оскарження є лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.12.2019 р. № КО-1292/0/14-1892/0/21-19, який було надано у відповідь на «Претензійну заяву» представника колективу ОСОБА_1 від 10.12.2019 р., в порядку Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів зазначає, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги в цій частині задоволені не були і позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалося в цій частині, а тому ці доводи не свідчать про протиправність рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Щодо доводів про те, що по справі № 520/814/2020 позивачем не оскаржувався наказ Головного управління від 17.10.2019 року № 10019-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», колегія суддів зазначає, що позивачем, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог заявлялася, зокрема вимога наступного змісту: «Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Харківській області щодо наказу № 10019-СГ від 17 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,0580 га».

З наведеного вбачається, що фактично позивачем вимога про скасування цього наказу не заявлялася, але позивач просив визнати протиправними дії наказу № 10019-СГ від 17.10.2019 р. Вимоги позивача в цій частині ґрунтувалися на тому, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,0580 га є неправомірною і оскільки судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, та відповідачем не спростовано, що у спірному не вказано законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виходу за межі позовних, оскільки саме такий спосіб відновлення порушеного права сприятиме належному захисту прав позивача у цих правовідносинах.

Судова колегія також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, де зазначено таке.

Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідачем у наказі № 10019-СГ від 17.10.2019 р. хоч і зазначено про врахування приписів ст. 118 Земельного кодексу України при розгляді заяви позивача, проте викладене в ньому обґрунтування не містить визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми Земельного кодексу України, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що належним способом захисту в цій частині є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва орієнтовною площею 0,058 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, з урахуванням висновків суду.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року по справі № 520/814/2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року по справі № 520/814/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року