Справа № 200/2681/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року справа №200/2681/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченко І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя Бабаш Г.П.) від 12 травня 2020 року (повний текст складено 12 травня 2020 року у м.Слов`янськ) у справі №200/2681/20-а за позовом Приватного акціонерного товариства Бердянський машинобудівний завод до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.02.2020 року на суму 5450,41 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано № від 03.02.2020 року на суму 5450,41 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що спірне рішення було прийнято ним у відповідності до вимог ст.126 Податкового кодексу України за фактом порушення позивачем вимог підпункту 57.1 статті 57, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу в частині несвоєчасної сплати самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю за 2015 рік. Відповідач вважає, що термін, передбачений п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України не минув, оскільки він має обчислюватись саме з дати фактичної сплати зобов`язання.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за землю, за результатами якої складено акт від 11.01.2020 року № 23/08-01-51-04/32954692 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.02.2020 року № , яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку на 1552, 1541, 1538, 1522, 1521, 1510 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 27252,05 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 5450,41 грн. (у розмірі 20%).

Підставою для прийняття спірного рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 57.1 статті 57, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу в частині несвоєчасності сплати суми узгодженого податкового зобов`язання по декларації з орендної плати за землю за 2015 рік.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 286.2. статті 286 Податкового кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

За приписами пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем 17.02.2015 року було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, якою визначило річну суму орендної плати за рік в розмірі 165975,19 грн.. Граничний термін сплати податкового зобов`язання, за несвоєчасну сплату якого застосовано штраф) - 30.09.2015 року. Фактично податковий борг погашений 30.12.2019о., 18.11.2019р., 16.12.2019р., 30.12.2019р., 29.11.2019р., 18.11.2019р..

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У відповідності до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації,звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеноїпунктом 133.4статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:- податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано;- посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Існування щодо позивача обставин, про які йдеться в п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що приймаючи 03 лютого 2020 року спірне податкове повідомлення - рішення за несвоєчасну сплату земельного податку за 2015 рік, граничним терміном сплати 30.09.2015 року, відповідачем було порушено строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України.

Верховний суд у постанові від 10 травня 2018 року по справі №820/3544/17 також дійшов висновку про те, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем було порушено встановлені строки для застосування штрафних санкцій, а тому правомірно скасовано спірне рішення.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 12 травня 2020 року у справі №200/2681/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 12 травня 2020 року у справі №200/2681/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 06 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 06 жовтня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т. Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко