Справа № 240/6240/20
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6240/20 Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

22 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, за участю третьої особи: Малинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, за участю третьої особи: Малинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020, прийняті ГУ ДПС у Житомирській області.

Разом з позовною заявою, подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату позивачем боргу (недоїмки ) №Ф-57339-53 У від 07.11.2019.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020, прийняті ГУ ДПС у Житомирській області.

При цьому, разом з позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату позивачем боргу (недоїмки ) №Ф-57339-53 У від 07.11.2019.

Заява обґрунтована тим, що оскаржувані вимоги відповідача містять очевидні ознаки протиправності, зокрема: неналежним чином надіслані особі, якої вона стосується, відповідно до законодавства, винесені внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків посадовими особами контролюючого органу, порушена процедура прийняття відповідного рішення контролюючими органами та порушені конституційні права громадян. Крім того, наголошує, що на підставі оскаржуваної постанови відкрито виконавче провадження, а тому враховуючи тривалість судового розгляду та виконання Держказначейством судових рішень у порядку черговості внаслідок постійного дефіциту державного бюджету невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективне поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Так, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами, визначеними у ч.ч.1 та 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Предметом оскарження у справі № 240/6240/20 є вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020.

Із наявних у справі копій постанов про відкриття виконавчого провадження встановлено, що Малинським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та стягання виконавчого збору щодо примусового виконання оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки).

У абзаці другому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Пунктом другим частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Положеннями ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з абз 5 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Також, Закон України "Про виконавче провадження" покладає на боржника низку обов`язків: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відмовляючи в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення стягнення на підставі оскаржуваних податкових вимог за своїм характером є вирішенням вказаного спору по суті, що не відповідає меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає хибним таке твердження суду, оскільки предметом позову є скасування вимог відповідача, як виконавчого документу, на підставі якого ініційоване стягнення в межах виконавчих проваджень з урахуванням того, що позивачем надано копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача боргу на підставі спірних вимог про сплату боргу.

Також, колегія суддів вказує, що відкриття провадження у цій справі не зупиняє примусове виконання спірної вимоги.

Так, за визначенням п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено в спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення відбувається у безспірному порядку, як і просив позивач.

На думку колегії суддів, невжиття заходів забезпечення позову також може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача до ухвалення рішення в цій справі.

Колегія суддів вважає, що стягнення на підставі спірних вимог, може призвести до того, що у разі задоволення позову для відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль, часу та витрат.

Крім того, позивач фактично просив суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі спірних вимог, за якими стягнення здійснюється у безспірному порядку, а не зупинити вчинення виконавчих дій по виконавчим провадженням.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020 є виконавчими документами, що оскаржуються, на підставі якого відповідачем звернуто стягнення у безспірному порядку та виконавчою службою відкрито виконавче провадження, доведеність існування обставин, визначених у статті 150 КАС України, для забезпечення позову, зокрема, що невжиття заходів забезпечення позову може завдати значних матеріальних збитків позивачу та істотно ускладнить поновлення його порушених прав, обраний ним спосіб забезпечення позову, колегія суддів вважає належним, допустимим, співмірним з заявленими позовними вимогами та адекватним.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у спірних відносинах.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За визначенням ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року по справі № 240/6240/20 в зв`язку з порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задовольнити шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57339-53 від 07.11.2019 та №Ф-57339-53 від 12.02.2020.

Копію постанови надіслати сторонам по справі та Малинському районному відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.