Справа № 620/3048/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/3048/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови у зарахуванні спеціального стажу період роботи з 26.01.1989 по 11.04.1990 на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати в спеціальний страховий стаж період роботи з 26.01.1989 по 11.04.1990 на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що з урахуванням періоду роботи за сумісництвом, на день призначення пенсії за віком його безперервний страховий стаж складав 60 років 11 місяць 3 дні та понад 35 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років та виплату одноразової неоподатковуваної грошової допомоги у розмірі десяти призначених місячних пенсій (35 років для чоловіків) як працівнику охорони здоров`я. Тому відмова відповідачів у зарахуванні спірного стажу та відмові у виплаті грошової допомоги, на його думку, є протиправними.

Ухвалою суду від 11.08.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позову та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що органом пенсійного фонду правомірно не зараховано позивачу період з 26.01.1989 по 11.04.1990 до стажу роботи, що дає на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону. Згідно трудової книжки страховий стаж позивача складає 61 рік 7 місяців 2 дні, стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги 34 роки 2 місяці 15 днів, що є меншим ніж 35 років. Спірний період з 26.01.1989 по 11.04.1990 також зараховано до загального (страхового) стажу, але не зарахований до спеціального стажу, оскільки відповідно до довідки, виданої відділом по справам архівів Адміністрації міста Мурманська, виданої 25.02.2020 № 2-01-11/24, документи, підтверджуючи форму власності МЧС НГДУ «Сутормінськнафта» за 1989-1990 роки на зберігання до відділу по справам архівів не надходили. Враховуючи вищезазначене та у зв`язку з відсутністю у позивача на день призначення пенсії за віком 35-ти річного стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, згідно з 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, враховуючи відсутність у позивача необхідного стажу, не має підстав для виплати зазначеної грошової допомоги. Іншого, на думку відповідача, чинним законодавством не передбачено.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 з 05.12.2018 отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про пенсійне загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.06.2020 позивачем до відповідача подано заяву про перерахунок пенсії та виплату йому 10-ти місячних пенсій та надано наступні документи:

- архівну довідку адміністрації м. Муравленко № 1470 від 24.09.2019, згідно якої вбачається, що він дійсно працював в медико-санітарній частині НГДУ «Сутормінськнафта»;

- архівну довідку адміністрації м. Муравленко № 1475 від 24.09.2019, згідно якої вбачається, що зазначене підприємство перебувало в м. Муравленко;

- архівну довідку адміністрації м. Муравленко № 1473 від 24.09.2019, згідно якої вбачається, що позивач дійсно із 26.01.1989 працював в медичній частині на посаді лікаря-анестезіолога;

- оригінал трудового договору про роботу на підприємстві в районі Крайньої півночі, де вказано, що позивач дійсно працював в медичній частині на посаді лікаря-анестезіолога;

- відповідь на запит адміністрації м. Муравленко про форму власності медико-санітарної частини НГДУ «Сутормінськнафта» від 25.02.2020 № 2-01-11/24.11.

Листом від 10.07.2020 № 2178-2169/Х-02/8-2500/20 відповідач відмовив позивачу у виплаті 10-ти місячних пенсій мотивуючи тим, що період його роботи з 26.01.1989 по 11.04.1990 в медико-санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманська, неможливо зарахувати до стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги у зв`язку з тим, що відповідно до довідки, виданої відділом по справам архівів Адміністрації міста Мурманська, виданої 25.02.2020 за № 2- 01-11-24 документи підтверджуючі форму власності МЧС НГДУ «Сутормінськнафта» за 1989-1990 роки на зберігання до відділу по справам архівів не надходили.

Також роз`яснено, що за документами пенсійної справи страховий стаж позивача складає 61 рік 7 місяців 2 дні. Стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги становить 34 роки 2 місяці 15 днів. Зазначене підтверджується листом відповідача, і є безспірним.

З даним рішенням позивач я не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Переліком посад, закладів, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 в розділі "Освіта" "Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до п. 7-1 розділу розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (надалі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення.

Як встановлено судом, позивачу 05.12.2018 року призначено пенсію за віком.

Відповідно до записів трудової книжки в період з 26.01.1989 по 11.04.1990 позивач працював на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ ( а.с.15 зворот). Даний факт також підтверджується архівною довідкою адміністрації м. Муравленко № 1473 від 24.09.2019 (а.с.27) та оригіналом трудового договору про роботу на підприємстві в районі Крайньої півночі, де вказано, що позивач дійсно працював в медичній частині на посаді лікаря-анестезіолога (а.с.28-29).

Відповідач, як на підставу невиплати грошової допомоги посилається на неможливість зарахування стажу роботи позивача наявність довідки, виданої відділом по справам архівів Адміністрації міста Мурманська, виданої 25.02.2020 № 2-01-11/24, оскільки документи, підтверджуючи форму власності МСЧ НГДУ «Сутормінськнафта» за 1989-1990 роки на зберігання до відділу по справам архівів не надходили (а.с.30-31).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до інформації, викладеної у довідці відділу по справам архівів Адміністрації міста Мурманська, виданої 25.02.2020 № 2-01-11/24, под № 391 МСЧ НГДУ «СН»(реєстраційний номер -78199), номер дата реєстрації -№7 від 08.11.1994 має форму власності державну та реорганізована в муніципальну установу 24.07.1996 (а.с.31), а також зазначено, що запит надсилається для розгляду та виконання за місцем знаходження витребуваної інформації. Отже зміна форми власності відбулась вже після звільнення позивача.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 2 Переліку № 909 до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років входять, лікарняні заклади та посади лікарів, лікувально-профілактичні, заклади особливого типу, лікувально - трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Дер|кпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників,, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Як вбачається із зазначених вище уточнюючих довідок, позивач у період із 26.01.1989 по 11.04.1990 працював в медико-санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта».

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я № 385 від 28.10.2002, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7180 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я (надалі-Перелік).

Відповідно до розділу 1 Лікувально-профілактичні заклади, пункту 1.1 Лікарняні заклади, абз. 11 Переліку передбачена - Медико-санітарна частина (у т.ч. спеціалізована).

Відповідно до п. 8 Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я, медико-санітарною частиною називається міська поліклініка або міська лікарня з поліклінікою, призначені виключно для надання медичної допомоги робітникам промислових підприємств, будівельних організацій, підприємств транспорту.

Отже, медико санітарна частина нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» є закладом, що передбачена Переліком №909, з огляду на що, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки, з 26.01.1989 по 11.04.1990 на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ.

Одночасно суд зауважує, що постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.2. передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах. Отже, відповідач своїм право не скористався, яким дає йому діюче законодавство і необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи, дійшов висновку про відмову у призначенні пенсії за віком по формальним підставам.

Слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має страховий стаж, достатній для отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком, станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні позивачу грошової допомоги є протиправними.

Оскільки інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачем грошової допомоги Управління ПФУ не зазначало, суд покладає на відповідача обов`язок виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що передбачено пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); « Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні статей 73, 74 КАС України протиправності не зарахування спірного періоду до спеціального стажу при призначенні пенсії за віком та, відповідно, оскаржуваного рішення, викладеного в листі Відділу з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14.05.2020 № 2500-0346-8/16067.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні спеціального стажу період роботи з 26.01.1989 по 11.04.1990 на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж період роботи з 26.01.1989 по 11.04.1990 на посаді лікаря анестезіолога в медико санітарній частині нафтогазовидобувного підприємства «Сутормінськнафта» м. Мурманськ та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн)80 коп. сплачений відповідно до квитанції від 05.08.2020 № ПН55.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А, м.Чернігів,1400, .

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко