Справа № 320/4114/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Справа № 320/4114/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Шурка О.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт»

до Київської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС від 01.02.2019 № UA125110/2019/110684/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару і відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей, правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення та наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за резервним методом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що декларантом не підтверджено документально відомостей щодо числових значень складової митної вартості товарів, що при перевірці поданих позивачем документів для здійснення митного оформлення товару контролюючим органом було встановлено наявність розбіжностей, які позивачем не усунуто.

При цьому, апелянт зазначає, що в усіх документах, поданих позивачем для проходження процедури митних формальностей, вказано умови поставки товару CIF-Одеса, а у прайс-листі - FOB Китай, посилається на відсутність перекладу декларації країни відправлення, на відсутність у платіжному дорученні вказівки на інвойс або специфікацію, за якими сплачені відповідні кошти, а також на розбіжність у ціні у специфікації та у прайс-листі.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на правомірності декларування ним імпортованого товару за ціною договору та підтвердження зазначеної ціни і її складових всіма необхідними документами, а також зазначає, що всі наведені апелянтом доводи і сумніви у митній вартості товару спростовуються матеріалами справи і апелянтом правильності висновків суду апелянтом не спростовано.

При цьому, у своєму відзиві позивач також наголошує на тому, що апелянтом взагалі не було враховано банківське платіжне доручення та довідку обслуговуючого банку, які підтверджують дійсну вартість імпортованого товару, яку позивач сплатив продавцю, а також не прийнято до уваги, що у вказаних банківських документах міститься посилання на контракт, за яким здійснювалося ввезення товару.

Також позивач зазначає, що митний орган безпідставно не врахував лист з комерційною пропозицією продавця щодо продажу товару за ціною 1,03 доларів США за 1 погонний метр, не дослідив та не проаналізував подані ним документи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (далі - ТОВ «Текстиль-Контакт») зареєстровано як юридична особа () та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

10.04.2017 між ТОВ «Текстиль-Контакт» (покупець) і Shanghai Third Party Logistics Ltd (продавець), компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, був укладений Контракт № 14, згідно якого продавець продає, а позивач купує товар відповідно до специфікацій до Контракту на кожну окрему поставку.

Відповідно до пунктів 2.1, 6.1 та 7.2 Контракту сторони погодили, що вид, кількість, ціна, вартість товару узгоджуються між продавцем і позивачем і фіксуються в специфікації на кожну окрему поставку, яка є невід`ємною частиною даного Контракту.

Поставка товару здійснюється на умовах, визначених та узгоджених сторонами в додаткових угодах (специфікаціях) на кожну окрему поставку відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Оплата за товар здійснюється на умовах, визначених у специфікаціях до даного Контракту.

25.10.2018 на виконання пункту 2.1 Контракту, між продавцем та покупцем була укладена Специфікація № 42-Ш до Контракту, відповідно до якої продавець зобов`язався передати у власність ТОВ «Текстиль-Контакт» на умовах СІF м. Одеса, Україна товар на загальну вартість - 30 897,94 доларів США, а позивач - прийняти та оплатити товар до 30.01.2019 включно.

Відповідно до пункту 4 Специфікації, до ціни товару входить вартість фрахту судна в розмірі 2 525,00 доларів США та вартість страхування товару в розмірі 40,79 доларів США.

01.11.2018 продавець та покупець уклали Додаткову угоду № 2 до Контракту, якою, зокрема продовжили строк дії Контракту до 31.12.2019.

20.11.2018 року позивач, керуючись пунктом 4 Специфікації 1, перерахував продавцю вартість товару відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах № 250 від 20.11.2018, виданого позивачем для оплати товару та частково для оплати іншого товару за Контрактом.

10.12.2018 продавець відповідно до Специфікації виставив позивачу до сплати Інвойс №КТ181101ZX на суму 30 897,94 доларів США.

У подальшому, 28.01.2019 ТОВ «Текстиль-Контакт», з метою переміщення товару через митний кордон, подав до митного органу попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ № UA125000/2019/903879, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний ним у продавця за Специфікацією.

29.01.2019 Одеська митниця ДФС провела митний огляд товару та склала акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі і багажу № UA500030/2019/0380.

30.01.2019 позивач подав до Київської митниці ДФС тимчасову митну декларацію ІМ40ЕЕ № UA125110/2019/401522, у графі 31 якої зазначений товар, придбаний ТОВ «Текстиль-Контакт» у продавця за Специфікацією.

Згідно з графами 20, 22 митної декларації 401522 загальна вартість товару склала 30 897,94 доларів США, як це зазначено у Специфікації 1 та Інвойсі 1, а його поставка відбувалася на умовах СIF м. Одеса, Україна відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Incoterms 2010).

Позивач при поданні митної декларації 401522 надав відповідачу копії наступних документів: Контракту; Додаткової угоди 2; Специфікації 1; Інвойсу 1; платіжного доручення, коносаменту №OOLU від 15 грудня 2018 року; полісу транспортного страхування № AHYXH124218Q190882V від 11 грудня 2018 року, сертифікату про походження товару №18СЗІ00В1084/000079 від 10 грудня 2018 року; експортної декларації №04180410 від 12 грудня 2018 року, акту № 0380.

30.01.2019 продавець надіслав на адресу ТОВ «Текстиль-Контакт» лист б/н, в якому повідомив останнього, що під час митного оформлення товару в Інвойсі 1 за Контрактом було виявлено помилку в одиницях виміру, а саме замість погонних метрів помилково вказано кілограми та надав виправлений Інвойс №КТ181101ZX-I від 10 грудня 2018 року.

31.01.2019 ТОВ «Текстиль-Контакт» надало відповідачу вищезазначений лист Shanghai Third Party Logistics Ltd, Інвойс 2 та прайс-лист продавця.

Згідно листа Shanghai Third Party Logistics Ltd б/н адресованого ТОВ «Текстиль-Контакт», під час митного оформлення товару в Специфікації 1 за Контрактом було виявлено помилку в одиницях виміру, а саме замість погонних метрів помилково вказано кілограми, до зазначеного листа продавцем долучено виправлену Специфікацію № 42-Ш від 25.10.2008 до контракту.

01.02.2019 ТОВ «Текстиль-Контакт» отримало від відповідача запит (повідомлення) щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією 401522. На зазначений запит позивач надіслав відповідачу заяву № 112, до якої долучив вищевказаний лист продавця 2 та Специфікацію 2.

01.02.2019 митний орган завершив митне оформлення митної декларації 401522 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA 125110/2019/110684/2, яким застосував другорядний (резервний) метод для визначення митної вартості спірного товару, визнавши заявлену позивачем загальну митну вартість товару (полотна трикотажні ворсові гладко фарбовані) у розмірі 38 044,58 доларів США.

Підставами для коригування заявленої позивачем митної вартості товару у вказаному рішення зазначено:

1) відповідно до п. 7.2 Контракту від 10.04.2017 оплата за товар здійснюється на умовах, визначених Специфікацією; згідно зі Специфікацією від 25.10.2018 № 42-Ш термін оплати встановлено до 30.12.2018 в сумі 30 897,94 доларів США. Однак, згідно платіжного доручення від 25.11.2018 № 250 оплата здійснена у сумі 50000 доларів США, призначення платежу - контракт від 10.04.2017 № 14, але не вказано саме згідно якого платіжного доручення та/або Специфікації здійснена оплата, у зв?язку з чим неможливо встановити чи відноситься дана оплата за товар згідно специфікації від 25.10.2018 № 42-Ш та Інвойсу від 10.12.2018 № КТ181101ZX-1 чи ні;

2) у Специфікації від 25.10.2018 № 42-Ш зазначена кількість товару 29998 кг за ціною 1,03 долари США/кг, а у графі 38 митної декларації вказано 10091,4 кг за ціною 3,06 долари США/кг;

3) не надано переклад декларації країни відправлення;

4) декларантом надано прайс-лист, в якому містяться розбіжності щодо умови поставки, а саме ціни на товар сформовані на умовах FOB Shanghai Китай, а в митній декларації та у всіх товаросупровідних документах товар поставляється на умовах CIF Одеса;

5) з урахуванням доданої виправленої Специфікації декларантом заявлено ціну за 1 п/м 1,03 долари США, в ціну якого входять витрати на фрахт судна у розмірі 2525 доларів США та страхування у розмірі 40,79 доларів США, відповідно до наданого прайс-листа, ціна даного товару складає 1,01 дол. США/кг без включення фрахту та страхування;

6) не надано інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У зв`язку з прийняттям рішення відповідач виніс Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00027, якою відмовив позивачу в прийнятті митної декларації 401522.

18.02.2019 позивач подав відповідачу додаткову митну декларацію ІМ40ДТ № UA 125110/2019/402790 до митної декларації 401522, у графі 31 якої позивачем була зазначена частина товару.

Відповідно до граф 20, 22 митної декларації 402803 загальна вартість спірного товару склала 30 897,94 доларів США, як це зазначено в Специфікації та Інвойсі 1, а його поставка відбувалася на умовах СІР м. Одеса. Україна.

Разом з тим, незважаючи на надані позивачем документи, рішення про коригування митної вартості товару скасовано не було.

Вважаючи протиправним зазначене рішення про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, а також без проведення процедури митних консультацій, згідно з вимогами ст. 55, 57 МК України, за наявності письмової вимоги позивача щодо їх проведення, здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів за шостим (резервним) методом.

Водночас, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Київською митницею не доведено неможливість застосування жодного методу коригування, що передує резервному (зокрема методу «за ціною договору щодо ідентичних товарів»), хоча з матеріалів справи вбачається, що апелянт мав відповідну інформацію про товар, зокрема такі дані були надані безпосередньо позивачем.

У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.

Твердження апелянта про те, що у платіжному дорученні, яке було надано позивачем при проходження процедури митних формальностей, відсутнє посилання на інвойс чи специфікацію, судова колегія відхиляє, оскільки у такому платіжному дорученні містилося посилання на відповідний контракт і з цього документа, а також додатково наданої позивачем банківської довідки, митний орган мав реальну можливість установити фактичну оплату за імпортований товар та її розмір.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду, від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано переклад експортної декларації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законодавець не відносить копію митної декларації країни відправлення до документів, які підтверджують митну вартість товару, оскільки зазначений документ відсутній у переліку документів, визначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Більш того, зі змісту наданої експертної декларації можна чітко встановити та ідентифікувати товар і його дійсну вартість, номер контейнеру, в якому експортувався товар, коносаменту, умови поставки товару, отримувача товару та його вартість. Зазначена декларація складена однією з офіційних мов Організації Об`єднаних Націй, тобто іноземною мовою міжнародного спілкування.

Посилання апелянта на розбіжності в ціні товару, визначеної позивачем, і вказаної у прайс-листі, а також на різні умови поставки, є необґрунтованими, оскільки позивачем до укладення з продавцем Специфікації № 1 було отримано від нього комерційну пропозицію, яку він надав митному органу та згідно з якою продавець запропонував покупцю придбати товар на умовах поставки СІF м. Одеса, Україна, за ціною 1,03 долари США за 1 погонний метр товару. Однак, митним органом безпідставно не враховано таку комерційну пропозицію.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форми, якій повинен відповідати прайс-лист і згідно з вимогами чинного митного законодавства, він є додатковим документом, який подається лише в разі наявності у декларанта.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано інших платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписки з бухгалтерської документації, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів цієї справи, було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, станом на момент направлення митним органом відповідного запиту, задекларований товар знаходився в зоні митного контролю відповідача та не був випущений у вільний обіг, тобто, як наслідок не знаходився на бухгалтерському обліку товариства. Відтак, станом на 1 лютого 2019 року позивач об`єктивно не міг надати, окрім відповідного платіжного доручення, іншу виписку з бухгалтерської документації ТОВ «Текстиль-Контакт» щодо товару, оскільки він не був взятий на бухгалтерський облік, так як не був випущений у вільний оборот.

При цьому, 19.04.2019 ТОВ «Текстиль-Контакт» додатково було надіслано на адресу відповідача лист №1904/19-01 щодо підстав визначення ним митної вартості товару в розмірі 30897,94 долари США, до якого долучено документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару у митній декларації 401522, а саме: довідку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 27 березня 2019 року № КНО-09.1.9.2/134, яка підтверджує, що позивач перерахував на користь продавця вартість товару в розмірі 30 897,94 доларів США; видаткову накладну № 2643 від 08.02.2019, складену між позивачем та ТОВ «Адольфо Плюс», довіреність № 17 від 07.02.2019 видану ТОВ «Адольфо Плюс», податкову накладну №649 від 08.02.2019 складену позивачем, видаткову накладну №3170 від 14.02.2019 складену між позивачем та ТОВ «Тигрес», довіреність №9 від 13.02.2019 видану ТОВ «Тигрес», податкову накладну №969 від 12.02.2019 складену позивачем, видаткову накладну №4330 від 28.02.2019 складену між позивачем та ТОВ «Тигрес», довіреність №16 від 27.02.2019 видану ТОВ «Тигрес», податкову накладну №2451 від 27.02.2019 складену позивачем. Тобто, позивач надав відповідачу для ознайомлення документи бухгалтерського обліку щодо реалізації спірного товару.

Крім того, у зазначеному листі позивач звернув увагу, що поставка спірного товару відбувалася на умовах СIF м. Одеса, Україна. Тобто, продавець оплатив витрати і фрахт необхідні для поставки товару до місця ввезення на митну територію України (порт м. Одеси), а також сплатив вартість страхового покриття та забезпечив проходження митних процедур у країні експерту, та виконав інші обов?язки відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати. Також позивач додатково повідомив відповідача, що він надавав останньому транспортний документ - коносамент №ООLU від 15.12.2018. Інших транспортних (перевізних) документів пов?язаних із поставкою спірного товару до митної території України в позивача немає, адже саме продавець забезпечував за власний рахунок доставку спірного товару до митної території України.

Таким чином, загальна митна вартість спірного товару в розмірі 30 897,94 доларів США включала в себе витрати і фрахт, необхідні для доставки товару до порту м. Одеси, Україна.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, судова колегія до уваги не приймає, оскільки, як відзначалося вище, документами, наданими позивачем митному органу підтверджується заявлена ним митна вартість товару і відповідачем не доведено неможливості її визначення або перевірки за відсутності вказаних ним експертних висновків та/або інформації біржових організацій.

З викладеного та доводів апелянта вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Отже, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за резервним методом.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16

Отже, апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за основним методом.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.

Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Київської митниці Державної митної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: