Справа № 701/627/20
Суддя: Костенко А. І.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №701/627/20
Провадження №2-а/701/18/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2020 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Костенка А. І.
за участю секретаря -Киряхно Е. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову фермерське господарство «Уличі» про визнання протиправними дій та скасування постанови,
Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання протиправними дій та скасування постанови.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову фермерського господарства «Уличі» в судовому засіданні просив задоволити заявлені вимоги.
29.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в якому він просить відмовити в задоволені позову та посилається на позицію ВСУ у постанові №6-3113цс15 від 23.11.2016 та у справі №6-2329 де зазначено, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини (а.с. 75-80). Однак у п. 72. постави Великої Палати Верховного Суду України у справі №922/989/18 зазначено, що позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 922/2103/17 тау постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 65 7/731/14- ц, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс 15 та від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16, згідно із якими право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. п. 73. з огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цієї правової позиції та зазначити, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.
Виходячи із вищевикладеного та нормативно-правових актів України, є очевидним, що зі смертю ОСОБА_9 , як засновника ФГ «Уличі», підприємство продовжило існувати та використовувати вищевказану земельну ділянку, а тому не перестали існувати і правовідносини щодо підстав використання господарством земельної ділянки, наданої для його організації та діяльності, адже Держава до цього часу не звернулася з вимогою про повернення правовстановлюючих документів, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 50.56 а також не звернулась із вимого про повернення земельних ділянок із незаконного користування. Отже, державний акт на право постійного користування на землею є діючим, відсутні будь-які рішення органів влади і місцевого самоврядування про припинення права користування, а ФГ «Уличі» із заявою про добровільну відмову від земельних ділянок не зверталось га вищевказаний акт не повертало, а земельна ділянка не вилучалась. Крім того, ФГ «Уличі» за використання вищевказаних земельних ділянок, сплачує єдиний податок встановлений законодавством України, який Держава /до цього часу приймає та жодного разу не повернула. Разом з цим, ФГ «Уличі» веде бухгалтерський облік результатів своєї роботи і подає відповідним органам статистичну звітність, що підтверджує його право користування земельними ділянками та публічність цього користування. Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення серед якого встановлення суб`єкт.
Суд вирішуючи даний спір керується наступним.
Відповідно ст. 72 КУпАП Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У відповідності до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Згідно змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З огляду ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане
Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом і кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Ч. 1 ст. 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом ч. 8 ст. 4 КАС України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Згідно положень ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно п. 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613- VI (далі Закон № 3613-VI) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Водночас, п. 10 ст. 28-1 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI, передбачає, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Вимоги п. 1 ст. 92 ЗК України 2001 року, закріплюють право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні лише у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Згідно приписів ст. 92, ст. 125 ЗК України 2001 року, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України. За змістом ст. ст. 142, 149 ЗК України 2001 року, право постійного користування землею припиняється в разі добровільної відмови від права постійного користування землекористувачем та у разі вилучення для суспільних та інших потреб за рішенням органів місцевого самоврядування у разі згоди землекористувача. Виходячи із вищевикладеного та нормативно-правових актів України, є очевидним, що зі смертю ОСОБА_9 , як засновника ФГ «Уличі», підприємство продовжило існувати та використовувати вищевказану земельну ділянку, а тому не перестали існувати і правовідносини щодо підстав використання господарством земельної ділянки, наданої для його організації та діяльності, адже Держава до цього часу не звернулася з вимогою про повернення правовстановлюючих документів, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 50.56 а також не звернулась із вимого про повернення земельних ділянок із незаконного користування. Отже, державний акт на право постійного користування на землею є діючим, відсутні будь-які рішення органів влади і місцевого самоврядування про припинення права користування, а ФГ «Уличі» із заявою про добровільну відмову від земельних ділянок не зверталось та вищевказаний акт не повертало.
Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи поданих представником відповідача належних, достатніх та достовірних доказів, на підставі яких можна встановити причетність позивача до самовільного використання земельної ділянки, що у своїй сукупності дає підстави суду прийти до висновку про відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 5, 72-78, 242-246 КАС України, ст. ст. 7, 23, 251 ,251, 254, 256, 268, 276, 280, 283, 287, 288, 289, 291, 293 КУпАП, суд, -
Адміністративний позов задоволити.
Визнати дії державного інспектора Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, ОСОБА_10 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді 340 грн., 00 коп., на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Подібна Маньківського району Черкаської області, зареєстровану та жительку АДРЕСА_1 , за порушення вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України - протиправними.
Постанову № 233-ДК/0079По/08/01/-20 винесену 30.06.2020 р. державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, ОСОБА_10 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді 340 грн. 00 коп., на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Подібна Маньківського району Черкаської області, зареєстровану та жительку АДРЕСА_1 за порушення вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України - скасувати.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Костенко