Справа № 160/8590/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Справа № 160/8590/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
27.07.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу подачі заяви на призначення пенсії, а саме з 02.07.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, надавши пакет документів. Листом відповідача від 16.07.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недостатністю стажу. Відповідачем не зараховані періоди роботи позивача з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача і зазначає, що записами в трудовій книжці, пільговими довідками, довідками архіву Павлоградської міської ради підтверджується, що позивач виконував підземні роботи з повним робочим днем в спірний період та загальний пільговий стаж складає 25 років 6 днів. У зазначений період сплата внесків до ПФУ підприємством щодо пільгової роботи здійснювалась в повному обсязі та органами ПФУ здійснювався облік пільгового стажу. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати протиправною відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/8590/20 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
17.08.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позовної заяви відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати Павлоградського ШБУ № 2, позивач значиться з серпня 1994 року по серпень 1997 року, заробітна плата нараховувалась, окрім липня 1997 року. В листопаді 1996 року та з лютого 1997 року по червень 1997 року заробітна плата нижча ніж по народному господарству, що дає підстави вважати про неритмічність роботи. Інформація про кількість відпрацьованих днів відсутня. Рішенням Комісії від 25.06.2020 № 5 зараховано періоди роботи до пільгового стажу з 17.08.1994 року по 31.10.1996 року, з 01.12.1996 року по 31.01.1997 року та з 01.08.1997 року по 25.08.1997 року для призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оспорювані періоди роботи з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року не зараховано до пільгового стажу роботи. З урахуванням викладеного, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 02.07.2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Означене рішення відповідача обґрунтоване наступним чином:
- рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсій на пільгових умовах у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2020 № 5 зараховано періоди роботи до пільгового стажу з 17.08.1994 року по 31.10.1996 року, з 01.12.1996 року по 31.01.1997 року та з 01.08.1997 року по 25.08.1997 року;
- стаж роботи складає 28 років 11 місяців 25 днів, в тому числі стаж згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 24 роки 5 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пільгової пенсії.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав незарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно зі статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637).
Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як видно з трудової книжки, позивач працював на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 Коміната «Дніпрошахтобуд» у спірні періоди, що не зараховані відповідачем:
- з 17.08.1994 р. по 25.08.1997 р. - підземним стволовим 3 розряду з повним робочим днем в шахті (записи №№1-4).
Судом встановлено, що з 30.09.1996 року ШБУ № 2 комбінату «Дніпрошахтобуд» на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 499 від 30.09.1996 року перетворено в ДВАТ «ШБУ № 2».
З 06.10.1997 року ДВАТ «ШБУ № 2» на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 415 від 06.10.1997 року перетворено в ДВАТ «Павлоградське ШБУ № 2».
ДВАТ « Павлоградське ШБУ № 2» реорганізовано в ВАТ ДХК «Дніпрошахтобуд» на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 7 від 12.01.1998 року « Про створення державної холдінгової компанії «Дніпрошахтобуд».
Згідно з наказом Міністерства палива і енергетики України № 243 від 07.05.2004 року діяльність ВАТ ДХК «Дніпрошахтобуд» призупинена шляхом ліквідації.
Позивач, звертаючись із заявою про призначення пенсії, надав відповідачу архівні документи: архівну довідку про трудовий стаж № Б-83 від 03.03.2020р., архівну довідку про нарахування заробітної плати № Б-84 від 03.03.2020р., наказ про прийняття на роботу № 213-к від 17.08.2020р., наказ про звільнення № 144-к від 12.10.1998р.
Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою позивача на підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, винесено рішення від 25.06.2020 №5 про підтвердження періодів роботи частково.
Період роботи з 01.11.1996 по 01.12.1996 та з 01.02.1997 року по 31.07.1996 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею не включено до пільгового стажу з причини нарахування та виплати заробітної плати роботодавцем нижче ніж середня по народному господарству:
- з 01.07.1997р. по 31.07.1997 року - не нарахування заробітної плати.
- з 01.11.1996р. по 30.11.1996 р. та з 01.02.1997р. по 30.06.1997 року заробітна плата нижча ніж середня по народному господарству.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди , що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Частина 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає облік страхового стажу в залежності від суми щомісячно сплачених страхових внесків, не меншій ніж мінімальний страховий внесок - введена в дію та застосовується тільки з 01 січня 2004 року.
Відповідачем застосовані норми ч. 1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до періоду роботи позивача з 17.08.1994 по 25.08.1997 року, здійснюючи оцінку розміру заробітної плати, та не сплачених страхових внесків з неї.
Суд зазначає, що вимоги щодо сплати страхових внесків до спірного періоду не застосовуються.
Постановою Кабінету Міністрів України №720 від 20.10.1994 року «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах і організаціях» передбачено, підвищити: а) на державних і заснованих на державній власності орендних підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають на госпрозрахунку, - верхню межу коефіцієнтів співвідношень тарифних ставок (місячних окладів) працівників до мінімального розміру заробітної плати, передбачених додатками № 1-3 до постанови Кабінету Міністрів України від 2 червня 1993 р. № 393, у 2 рази понад розміри, визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 липня 1994 р. № 449. Тарифні ставки і посадові оклади працівників установлюються з урахуванням фінансових можливостей підприємств у межах зазначеного підвищення та мінімальних соціальних гарантій в оплаті праці, передбачених генеральною, галузевими і регіональними тарифними угодами.
Мінімальна заробітна плата в Україні у спірний період визначалась згідно з наступними нормативно-правовими актами:
- з 01.03.1996 року у розмірі 1500000 крб. згідно з постановою Верховної Ради «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» від 20.02.1996 року №49/96-ВР;
- з 02.09.1996 року у розмірі 15 грн. згідно з Указом Президента «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року №762/96;
- з 01.01.1998 року у розмірі 45 грн. згідно із Законом України «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік» від 24.12.1997 року №780/97-ВР;
- з 01.07.1998 року у розмірі 55 грн. згідно з Указом Президента «Про встановлення нового розміру мінімальної заробітної плати» від 23.06.1998 року №669/98.
З архівної довідки «Про нарахування заробітної плати на гр. ОСОБА_1 » від 03.03.2020 року №Б-84, виданої виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, встановлено, що заробітна плата позивача з серпня 1994 року по серпень 1997 року була більшою за встановлений викладеними нормами законодавства розмір мінімальної заробітної плати.
З архівної довідки «Про трудовий стаж на гр. ОСОБА_1 » від 03.03.2020 року №Б-83, виданої виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, видно, що повна зайнятість позивача підтверджується на підставі наказів з особового складу за 1994-1997 роки; пільгова професія «стволовые» належить до списку №1 і атестована згідно з наказом по Шахтобудівельному управлінню №2 комбінату «Дніпрошахтобуд» №338 від 28.11.1994 року.
Отже, факт роботи позивача за списком №1 є підтвердженим наданими позивачем архівними довідками.
Суд звертає увагу, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача, він працював повний робочий день під землею (записи №№ 1, 2).
Відтак, записами у трудовій книжці та архівними довідками у повному обсязі підтверджено пільговий стаж роботи позивача з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зараховуючи періоди роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вимога позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу підлягає задоволенню судом і, як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити пенсію задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно та не можуть бути задоволені без здійснення відповідного нарахування пенсійним органом. Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, що визначені статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, а саме три позовні вимоги з чотирьох, сплачений судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 630,60 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах періоди роботи ОСОБА_1 з 01.11.1996 року по 01.12.1996 року та з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року на посаді стволового підземного Павлоградського ШБУ № 2 з повним робочим днем під землею до пільгового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський