Справа № 420/3813/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3813/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., позивачі - не з`явилися, представника відповідача - Мунтяна Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивачі просили:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 22.04.2020 року позивач ОСОБА_2 отримав від відповідача податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 18 816 грн. 06 коп.

14.04.2020 року позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 18 816 грн. 06 коп.

Позивачі вважають, що зазначені вище податкові повідомлення-рішення є протиправними і таким, що підлягають скасуванню.

Позивачі вказали, що 21.03.2016 року вони набули право спільної часткової власності по 1/2 на виробничий будинок загальною площею 901,8 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу та Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Технічного паспорту на виробничий будинок №112н-168-1274 від 28.03.2012 року будинок складається з наступних об`єктів: А, А1, Б, В, К, Л, М - виробничі будівлі, Г- котельна, 3 - вбиральня, И - підстанція, Ж - прохідна, І - мостова, II - водойм, 1 - З - огорожа.

Позивачі мають статус фізичних осіб-підприємців і використовують будинок для підприємницької діяльності.

Позивачі вказали, що у той же час підпунктом «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

У відповідності до п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та: фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Позивачі вважають, що будинок за своїм призначенням відноситься до будівель промисловості.

Позивачі послалися на правовий висновок, зроблений 17 лютого 2020 року Верховним Судом в рамках справи №820/3556/17, в якому Верховний Суд частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року по справі № 806/2676/17 щодо застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України.

Позивачі вказали, що вони використовують об`єкт оподаткування за його цільовим призначенням, а саме: виготовляють металеві меблі та інші металеві конструкції. Відповідно до витягів з реєстру платників: позивач ОСОБА_2 займається наступною діяльністю: виробництво інших меблів (код згідно КВЕД 31.09); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (код згідно КВЕД 25.93); виробництво інших готових меблевих виробів, н.в.і.у. (код згідно КВЕД 25.99); позивач ОСОБА_1 займається наступною діяльністю: виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. (код згідно КВЕД 25.99); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (код згідно КВЕД 25.93).

Позивачі вважають, що враховуючи положення підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст. 266 ПК України, а також наведений у справі №820/3556/17 правовий висновок Верховного Суду, позивачі звільнені від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо належного їм об`єкту оподаткування - будинку, а винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Ухвалою від 12.05.2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 повернуто заявнику на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554, та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. В ухвалі зазначено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та буде розглянуто у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

25.05.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченка М.М. від 27.05.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 (справа №420/4427/20).

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про об`єднання в одне провадження декілька справ, в якому просив об`єднати в одне провадження позов ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року № 0-1554 зі справою №420/3813/20.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченка М.М. від 27.05.2020 року адміністративну справу №420/4427/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 об`єднано зі справою №420/3813/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року № 0-1554 в одне провадження. Адміністративну справу №420/4427/20, об`єднану в одне провадження зі справою №420/3813/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554, передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Андрухіву В.В.

Ухвалою від 01.06.2020 року прийнято до провадження адміністративну справу №420/4427/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554. Ухвалено адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Зазначено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня винесення даної ухвали та буде розглянуто у строк не більше шістдесяти днів з дня винесення даної ухвали.

Під час дослідження матеріалів справи, у суду виникли питання, які повинні бути дослідженні у судовому засіданні, а тому суд ухвалою від 13.08.2020 року призначив розгляд справи у судовому засіданні. Викликав сторони у судове засідання на 25 серпня 2020 року на 11:30 год.

Судове засідання 25.08.2020 року відкладено на 17.09.2020 року на 12:00 год. у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді.

У судовому засіданні 17.09.2020 року оголошено перерву до 29.09.2020 року до 15:00 год.

У судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року на 15 год. 00 хв., з`явився представник відповідача.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

24.09.2020 року від позивачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю у судовому засіданні в іншому суді. Протокольною ухвалою від 29.09.2020 року суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки неявка позивачів є повторною, та продовжив розгляд справи за відсутності позивачів.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим. 16.06.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а також згідно договору купівлі-продажу від 21.03.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками нежитлових будівель загальною площею 901,8 кв.м., що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеської міської ради №1601 -VII від 08.02.2017 року «Про внесення змін до Рішення Одеської міської ради № 6528-VI від 21.01.2015 року «Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено ставку податку по нежитловим приміщенням - 1 відсоток мінімальної заробітної плати (41,73 грн. на 2019 рік) встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м.

Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік та винесено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідні податкові повідомлення-рішення із розрахунку: 450,9 кв.м. (1/2 загальної площі нежитлового приміщення) х 41,73 грн. (ставка податку) = 18816,06 грн. (сума податку на кожного з Позивачів).

Розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік визначається згідно рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятого на 2019 рік, у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VI11 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», але не більше трьох відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Стосовно посилання позивачів в адміністративному позові на протиправність винесених податкових повідомлень-рішень з огляду на ту обставину, що відповідні об`єкти нерухомості за своїм статусом є будівлями промисловості, що використовуються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у господарській діяльності, відповідач зазначив наступне.

Підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року N 457 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість і розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Тобто, з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій:

В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів";

С "Переробна промисловість";

D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря";

Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами";

F "Будівництво".

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) належать будівлі промислові - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням (клас 1251), а також, резервуари, силоси та склади, до яких включаються резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади (клас 1252).

Таким чином, у розумінні підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі, які належать промисловим підприємствам.

Відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 згідно даних Реєстру виконують наступні види діяльності, а саме: роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (47.52), виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. (25.99), оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (46.49), роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (47.78), роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах (47.29), виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (25.93), роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (47.24), - що не відповідає визначенню поняття промислові підприємства.

У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідач вважав, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а тому податкові повідомлення-рішення щодо донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, винесено правомірно, тому вимоги визначені у позові є безпідставним.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (розмір частки по Ѕ кожному) належить виробничий будинок загальною площею 901,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ( НОМЕР_1 ), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наявною в матеріалах справи копією технічного паспорту на виробничий будинок від 28 березня 2012 року №112н-168-1274 (а.с. 11-12, 15-22, т. 1).

Вказаний об`єкт нерухомості загальною площею 901,8 кв.м в цілому складається з будівель літ. "А", "А1", "Б", "В", "Г", "Ж", "З", "Л", "К", "М" та літ. "И".

24.01.2019 року ГУ ДПС в Одеській області відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення-рішення №0-1554, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік" в розмірі 18816,06 грн. (а.с. 7, том 1).

24.01.2019 року ГУ ДПС в Одеській області відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення-рішення №0-1554, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік" в розмірі 18816,06 грн. (а.с. 8, том 1).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 року № 466-IX підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно якої не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, серед іншого, будівлі промислові та склади (підпункт ґ)).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17, зазначив, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17 вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначив, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та: фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Враховуючи наведене, суд зазначає що будинок за своїм призначенням відноситься до будівель промисловості.

Як вбачається з Витягу з реєстру платників єдиного податку від 25.04.2015 року, ОСОБА_1 здійснює такі види господарської діяльності, зокрема, виробництво інших готових металевих виробів (КВЕД 25.99); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (КВЕД 25.93). (а.с. 24, том 1).

Як вбачається з Витягу з реєстру платників єдиного податку від 04.04.2016 року ОСОБА_2 здійснює такі види господарської діяльності, зокрема, виробництво інших готових металевих виробів (КВЕД 25.99) (а.с.23, том 1).

Згідно Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, на який також посилається відповідач, код КВЕД 25.99 (Виробництво інших готових металевих виробів, н. в. і. у.), який зазначено у Витягу з реєстру платників єдиного податку обох позивачів, а також код КВЕД 25.93 (Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин), який зазначено у Витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 , належить до секції С- ПЕРЕРОБНА ПРОМИСЛОВІСТЬ, клас 25 - Виробництво готових металевих виробів, крім машин і устатковання, 25.9 - Виробництво інших готових металевих виробів (н. в. і. у. - не віднесено до інших угруповань).

Тому помилковими є твердження відповідача, що вид діяльності позивачів за КВЕД 25.99 не відноситься до секцій В-F за ДК 009:2010.

Досліджуючи питання використання вищезазначеного об`єкта нерухомості, що перебуває у спільній частковій власності позивачів, за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), суд встановив наступне.

На підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності з виробництва промислової продукції у вказаному виробничому будинку, останнім суду надано наступні документи: рахунки, платіжні доручення, видаткові накладні (а.с. 25-33, т. 1).

З наданих документів вбачається придбання Стратоновим протягом 2019 року труб металевих, дисків відрізних та реалізація ним готової продукції - розкладачок різних моделей, столу для ноутбука.

Таким чином, ОСОБА_1 підтвердив суду, що він здійснює закупівлю товарів для промислового виробництва, а в подальшому реалізовує цей товар.

Тому суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 підстав для звільнення від оподаткування належного йому нерухомого майна (будівлі промисловості) на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 є обгрунтованим та підлягає задоволенню, а оскаржуване ним податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, ОСОБА_2 згідно наданих суду видаткових накладних від 05.06.2019 року №0000139 та від 11.12.2019 року №0000140 лише придбавав ватні матраци (а.с. 35-36).

У встановленому законом порядку та строки інших доказів на підтвердження здійснення ним промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) ОСОБА_2 на обґрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви додано не було. Додаткові пояснення позивача щодо здійснення ним спільної діяльності разом зі ОСОБА_1 з промислового виробництва суд до уваги не бере, оскільки такі доводи (фактичні підстави позову) ОСОБА_2 у заявах по суті справи наведені не були.

Тобто, наданими позивачем ОСОБА_2 документами не підтверджено, що він використовує належне йому нерухоме майно для промислового виробництва.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення від оподаткування належного ОСОБА_2 нерухомого майна (будівлі промисловості) згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - відсутні, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 - належить відмовити.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 24.01.2020 року № 0-1554.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

У задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 року №0-1554 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя В.В. Андрухів