Справа № 420/6896/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6896/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у вклеюванні фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правової оцінки, яка буде зазначена судом в рішенні за результатами розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.08.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову та заяви, вхід. № 36829/20 від 14.09.2020 року, яка суті є відповіддю на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- позивач при досягненні 45 років до 24.02.2020 року не звернувся до уповноважених органів для вклеювання фотографії в паспорт книжечку, бо перебував на заробітках та не міг звернутись до уповноважених органів із відповідною заявою;

- під час карантину, заяву позивача про вклеювання фотографії до паспорта не прийняли бо не здійснювали прийом. Після послаблення карантину позивач звернувся до Подільського РВ ГУ ДМС в Одеській області, де йому повідомили про необхідність заміни паспорта на ID картку та на заяву позивача, в якій він зазначив, що не дає згоди на збір і обробку персональних даних і категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР); забороняє формування по відношенню до неї УНЗР (будь-яких і інших ідентифікаторів: цифрових, штрихкодових, QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використання щодо неї будь-яких засобів ЄДДР;

- 16.07.2020 року безпосередньо в приміщенні Подільського РВ ГУ ДМС позивач отримав письмову відповідь, якою було відмовлено у вклеюванні фотографії;

- оскільки видача одночасно двох паспортів громадянина України не передбачена чинним законодавством, то за логікою отриманої позивачем відповіді наявний у нього паспорт підлягає вилученню;

- 03.10.2018 року постановою Кабінету Міністрів України № 795 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення, паспорта громадянина України, якими у пункті 6 підпункт 6 викладно в такій редакції: 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше, як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта. Разом з тим, п. 16 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав обміну паспорта, а саме - зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування, серед яких відсутня така підстава, як звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення відповідною віку. Отже, станом, на дату звернення позивача до відповідача діяло та діє наразі два нормативних акта: Положення про паспорт громадянина України, прийняте ВРУ 26.06.1992 року та постанова КМУ від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»;

- вирішуючи питання дійсності чи недійсності паспорта позивача слід звернути увагу на те, що, хоча Положенням про паспорт громадянина України в п. 8 Передбачено наслідок не вклеювання фотографії в 25 та 45 років… Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Однак недійсність паспорта не є підставою для його вилучення та знищення, а є підставою для притягнення особи до відповідальності за невчасне вклеювання фотокартки до паспорта і вклеювання фотокартки до паспорта. Позиція позивача підтверджується Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ № 302 від 25.03.2015 року;

- порушень, під час оформлення паспорта допущено не було, отже підстав для вилучення паспорта-книжечки немає;

- документування особи двома паспортами одночасно не передбачено чинним законодавством, крім випадків втрати паспорта або його крадіжки. Викладене свідчить про неможливість в даній конкретній ситуації без вилучення попередньо виданого паспорта видати новий паспорт;

- щодо вимоги отримання паспорта у формі ID картки та ненадання дозволу позивача на збір обробку та зберігання його персональних даних. Будь-яке обмеження прав та свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Як вже зазначалось, згідно із Положенням про паспорт громадянина України, особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії. Постанова КМУ № 302 зобов`язує отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, пунктом 25 Положення про паспорт громадянина України № 2503-XII встановлено, що посадові особи та громадяни, винні в порушенні вимог цього Положення притягуються до відповідальності згідно із законодавством України (ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Положення про паспорт громадянина України не містить вимоги обміну паспорта у разі звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток в наслідок спливу місячного терміну після досягнення відповідного віку;

- відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Подільського РВ ДМС у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я позивача, нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років суперечить чинним приписам Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII, та прийнята незаконно;

- принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору. При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи. Користуючись конституційним правом на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональний даних, позивач не надає згоду на збір обробку та зберігання його персональних даних. Згідно чинного законодавства це є перешкодою, яка унеможливлює видачу йму документу (паспорта) у формі пластикової ID-картки;

- щодо вирішення колізії у застосуванні норм права. На сьогодні діють дві самостійні групи нормативно-правових актів стосовно видачі паспорта громадянина України: як у вигляді паспортної книжечки - Постанова про паспорт, так у вигляді паспортної картки - закон «Про ЄДДР». Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18, Провадження № 11-460за18) визнано протиправною відмову територіального підрозділу Державної міграційної служби (ДМС) України у видачі позивачці ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт. Зобов`язано територіальний підрозділ ДМС' України оформити та видати позивачці паспорт у формі книжечки відповідно до цього Положення про паспорт. Постанова набрала законної сили та оскарженню не підлягає. Зважаючи на положення ч. 5 ст. 242 КАСУ України та ч. 3 ст. 291 КАС України відповідач та суди зобов`язані врахувати застосування норм права та правові висновки Верховного Суду, натомість відповідач вживає власний порядок застосування норм матеріального права, який суперечить рішенню Верховного Суду та є неприпустимим;

- щодо можливості/неможливості вклеювання фотокартки до паспорту книжечки. Довід відповідача спростовується рішенням Великої палати Верховного суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18, Провадження № 11-460за18), яким встановлено порядок застосування, чинного законодавства та встановлено, що громадяни України, має право отримати не паспорт у формі ID картки, а паспорт-книжечку. Аналогічним чином має застосовуватись законодавство в даному випадку, бо вилучення паспорта книжечки можливе із видачею іншого паспорта книжечки, а не видачею паспорта у формі ID картки. Оскільки підстав для вилучення паспорта позивача немає, то немає і підстав для видачі будь-якого нового паспорта, тим більше для того, аби зобов`язати позивача отримати паспорт у формі ID картки;

- щодо відповіді на заяву позивача. Зазначена відповідь нерозривно пов`язана зі зверненням позивача. Звернення позивача містить декілька питань та вимог: інформацію про отримане усне роз`яснення щодо неможливості вклеювання фотокартки до паспорта книжечки, та необхідності обов`язкового отримання ID картки; звернення про надання інформації чи можливо вклеїти фотокартку до паспорта книжечки в ситуації позивача; звернення про надання інформації про перелік документів, необхідних для вклеювання фотокартки, до паспорта - книжечки; звернення з вимогою повідомити, чи обов`язковим для позивача є отримання ID картки; застереження про, те; що у разі отримання відповіді про неможливість вклеювання фото в паспорт книжечку позивач буде вважати це відмовою у вклеюванні фото та примусом до отримання паспорта у формі ID картки. Відповідь від 16.07.2020 року та відзив свідчать про наступні твердження відповідача: відповідач підтверджує усне роз`яснення, отримане позивачем, що в ситуації позивача вклеювання фотокартки до паспорта-книжечки позивача, на його думку, не допускається; відповідач підтверджує, що для позивача обов`язковим є отримання паспорта у формі ID картки; зміст відзиву в повному обсязі підтверджує позицію відповідача, викладену у листі від 16.07.2020 року про неможливість вклеювання фотографії до паспорта - книжечки та необхідність отримання паспорта у формі ID картки. Отже позиція відповідача є чіткою та однозначною, вклеювання фотокартки до паспорта книжечки позивача не допускається;

- на переконання відповідача позивачеві слід звернутись до відповідача з іншої заявою, (встановленого зразка), надати відповідачу для вилучення та подальшого знищення свій паспорт книжечку, і після отримання повторної відмови у вклеюванні фотографії до паспорта - книжечки та ймовірного знищення заманеного паспорта звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Таку позицію відповідача позивач вважає проявом «правового пуризму» підходом, за якого через надмірну прискіпливість до форми відповідач намагається нівелювати зміст заяви позивача, суті спору між сторонами, так і відповіді відповідача. На неприпустимість такої практики (legal purism) вказав: ЄСПЛ в п. 38 рішення «Сутяжник проти Росії». Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, для прикладу в справі № 826/14749/16. Надання відповідачем переваги форми над змістом невідступне слідування вимогам щодо форми звернення позивача веде до порушення його права та нівелює можливість судового захисту. Отже спосіб визначення наявності чи відсутності спору, порушення чи не порушення права позивача застосований відповідачем суперечить змісту заяви позивача, до відповідача, суперечить змісту відповіді відповідача та відзиву, йде в розріз із практикою ЄСПЛ та Верховного Суду;

- відповідач пропонує суду вимогу визнати відмову у вклеювання фотокартки протиправною та зобов`язати - вклеїти фотокартку в паспорт книжечку не розглядати, та не встановлювати, чи згоден відповідач вклеїти фотокартку до паспорта-книжечки чи ні, що у разі зайняття судом позиції відповідача приведе до залишення таких вимог без розгляду та відмови в задоволенні позовних вимог. Суду слід ретельно дослідити відмову відповідача у можливості вклеювання фотографії до паспорта-книжечки та категоричну позицію відповідача, відповідно до якої отримання паспорту у формі ID-картки є обов`язком. Адже замість з`ясування того, чи згоден відповідач вклеїти фото до паспорта книжечки відповідач згідно відзиву та відповіді на заяву навіть не припускає вклеювання фото до паспорта книжники позивача) відзив пропонує зосередитися на формі звернення позивача. Як вже зазначалось, форма не визначає зміст та не може переважати на над змістом.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- 03.07.2020 до Подільського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області звернувся ОСОБА_1 із заявою про вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку. У поданій заяві ОСОБА_1 вказав, що просить розглянути дану заяву та прийняти по ній чітке і однозначне рішення. У разі відмови у вклеюванні фотокартки до паспорту громадянина України у вигляді книжечки просить зазначити правові підстави такого рішення. До зазначеної заяви було додано копію паспорта громадянина України позивача. Подільський РВ ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного ЗУ "Про звернення громадян" надав позивачу письмову відповідь на його заяву з відповідними роз`ясненнями щодо порядку вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку. У наданій відповіді відповідач зазначив, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- враховуючи вимоги законодавства, ГУДМС України в Одеській області розглянуто заяву-звернення позивача, про результат розгляду поінформовано листом позивача у визначені законодавством порядок та строки, надавши відповідне роз`яснення щодо порядку вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у зв`язку з досягнення 45-річного віку. ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що Відповідачем у рамках спірних правовідносин дотримано вимог законодавства про звернення громадян у повному обсязі;

- ГУ ДМС України в Одеській області з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» було розглянуто заяву позивача і роз`яснено порядок вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток. Отже, права позивача не порушено рішеннями, діями або бездіяльністю, заяву розглянуто відповідачем у строки та порядок, передбачені законодавством про звернення громадян. Головним управлінням ДМС України в Одеській області не створено перешкоди позивачу у реалізації права на отримання паспорта громадянина України;

- відповідно до паспортного документу НОМЕР_2 , виданого позивачеві Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 17.04.1997, на момент звернення до Подільського РВ ОСОБА_1 виповнилось 45 років. Громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 45 років - 24.01.2020. ОСОБА_1 був зобов`язаний звернутись до Подільського РВ з відповідною заявою про вклеювання фотокартки протягом місяця, тобто в строк до 24.02.2020 відповідно до вимог ст. 197 КУаАП відповідний паспортний документ вважається не дійсним, а громадянин підпадає під адміністративний проступок. Однак, відповідну заяву/звернення ОСОБА_1 направила до Подільського РВ лише 03.07.2020. 07.06.2019 набрав чинності Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), що визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994, засвідчене в установленому законодавством порядку;

- що паспорт громадянина України у формі ІD картки є необхідним документом для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою та інших дій. Законом України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено певну форму надання документів для отримання паспорта громадянина України. З урахуванням викладеного, спірний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до положень КАС України, а тому не може бути визнано протиправним рішенням щодо відмови у видачі паспорта позивачу;

- відповідно до Порядку, для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). Відтак, під час виконання своїх повноважень відповідач діяв на підставі та в межах законодавства;

- чинне законодавство не передбачає обов`язок територіального органу ДМС України або його територіального підрозділу здійснювати провадження щодо видачі документів у спосіб інший, ніж за результатами розгляду заяви особи;

- оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип Верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Така позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою;

- судове рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для обміну/видачі паспорту громадянина України зразка, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, оскільки є індивідуальними актом, та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи, а саме позивача у зразковій справі;

- стосовно посилань позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій адміністративній справі № 806/3265/17, ГУ ДМС України в Одеській області вважає за необхідне зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду були визначені наступні ознаки типової справи, за наявності яких адміністративна справа відноситься до вказаної зразкової справи, а саме: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. У вказаній адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача вклеїти до паспорта останнього фотокартку у зв`язку досягнення 45-річного віку. Таким чином, враховуючи висновки суду, що позивачу не було відмовлено у видачі паспорта громадянина Україна у формі книжечки, а було відмовлено у вклеюванні до паспорта у формі книжечки фотокартки, можливо прийти до висновку, що вказана адміністративна справа не має ознак зразкової справи № 806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 в даному випадку застосуванню не підлягають;

- виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду - книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних», оформлені засобами Єдиного державного демографічного реєстру документи забезпечують більш надійний ступінь захисту від втручання, пошкодження чи втрати інформації у порівнянні з документами на паперових носіях;

- юридична неможливість застосування правової норми, закріпленої у Положенні про паспорт громадянина України, випливає із суперечності вимогам Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI та яким сьогодні регулюються правові відносини щодо видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані сторонами, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_2 позивача 24 січня 1975 року народження. (а.с.7-8).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про вклеювання фото в паспорт-книжечку від 03.07.2020 року (а.с.9), в якій просив повідомити на його адресу:

- чи можливо в Подільському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вклеїти в його паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 17.04.1997 року на ім`я ОСОБА_1 , необхідне фото (з урахуванням конкретної ситуації);

- якщо так, то які документи йому потрібно подати (з урахуванням конкретної ситуації);

- чи обов`язковим є отримання ним паспорта у формі ID-карти (саме для позивача - ОСОБА_1 ), чи можна просто вклеїти фотографію в паспорт-книжечку.

У вказаній заяві позивач також зазначив:

- у разі отримання відповіді про неможливість вклеювання фото в паспорт книжечку він буде вважати це відмовою у вклеюванні фото, та примусом до отримання паспорта у формі ID-карти;

- ненадання відповіді на заяви протягом 30 днів вважатиме відмовою у вклеювання фото в паспорт та примусом до отримання паспорта у формі ID-карти.

У змісті вказаної заяви позивачем зазначено:

- позивач при досягненні 45 років до 24.02.2020 року не звернувся до уповноважених органів для вклеювання фотографії в паспорт-книжечку;

- наразі позивач звернувся із проханням вклеїти фото в паспорт, однак йому усно повідомили, що не будуть цього робити, бо позивачу необхідно замінити його паспорт-книжечку на пластикову картку;

- користуючись конституційним правом на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональних даних, позивач не дає згоду на збір і обробку персональних даних і категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру(ЄДДР); забороняє формування по відношенню до нього УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрихкодових, (QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використання щодо нього будь-яких засобів ЄДДР;

- на сьогодні діють дві самостійні групи нормативно-правових актів стосовно видачі паспорта громадянина України: як у вигляді паспортної книжечки - Постанова про паспорт, так і у вигляді паспортної картки - закон «Про ЄДДР»;

- постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18, Провадження № 11-460за18) визнано протиправною відмову територіального підрозділу Державної міграційної служби (ДМС) України у видачі позивачці ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт. Зобов`язано територіальний підрозділ ДМС України оформити та видати: позивачці паспорт у формі книжечки відповідно до цього Положення про паспорт. Постанова набрала законної сили та оскарженню не підлягає;

- з урахуванням визначення термінів "типові адміністративні справи", "зразкова адміністративна справа" частинами 21, 22 ст. 4 КАС України, зразкове рішення Великої Палати Верховного Суду є обов`язковим до виконання Державною міграційною службою України як суб`єктом владних повноважень (її відокремленими структурами підрозділами), та поширюється на всіх, хто заявляє аналогічні вимоги в аналогічних відносинах, що регулюється одними нормами права;

- викладене свідчить про відсутність законодавчих перешкод для вклеювання позивачу в паспорт фотографії та про відсутність підстав для обов`язкового отримання ним паспорта у формі пластикової ID-карти.

Листом № 5136-762/5136.1-20 від 16.07.2020 року Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за результатами розгляду заяви щодо вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у вигляді книжечки, зразка, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, повідомив позивача про наступне:

- відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. за № 5492-VІ (далі - Закон);

- відповідно статті 21 Закону кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку зобов`язаний отримати паспорт громадянина України;

- оформлення, видача, обміні паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»;

- згідно підпункту 6 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2018 року № 795 обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установлено законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;

- відповідно до статей 35, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань;

- статтею 24 Конституції України визначено, що всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом та не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місяця проживання, за мовними або іншими ознаками;

- отже, переконання особи, належність до окремих соціальних груп не можуть бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів;

- відповідно до окремої думки суддів Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі належність позивачки до певної суспільної групи, так само як і її переконання щодо присвоєння унікального номера, незважаючи на усю їх значимість як для неї, так і для багатьох інших громадян України, які поділяють такі погляди й переконання, не можуть бути підставою для того, щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та/чи робити з нього винятки;

- крім того, виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду - книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки;

- єдиний державний демографічний реєстр ведеться з дотримання вимог Закону України «Про захист персональних даних», оформлені засобами Єдиного державного демографічного реєстру документи забезпечують більш надійний ступінь захисту від втручання, пошкодження чи втрати інформації у порівнянні з документами на паперових носіях;

- паспорт громадянина України є необхідним документом для укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою та ін;

- враховуючи викладене, у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для вклеювання позивачу до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток в зв`язку з тим, що сплинув визначений законодавством термін для виконання зазначеної дії.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у вклеюванні фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я позивача, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI в редакції згідно із Законом України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі - Закон № 1474-VIII) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною першою статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частинами другою, третьою статті 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

За частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, <…> містять безконтактний електронний носій.

Згідно з частинами першою, другою , четвертою та п`ятою статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 302 (тут її положення суд застосовує у редакції, викладеній згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови № 302 встановлено, що:

прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється;

паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до пунктів 1, 2 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Пунктом 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" від 01 червня 2010 року № 2297-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2297-ІV) визначено, що персональні дані є відомостями чи сукупністю відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами частини першої статті 6 Закону № 2297-ІV мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Поряд із тим, за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

У межах встановленого Законом № 1474-VIII строку уряд прийняв постанову від 26 жовтня 2016 року № 745, якою вніс відповідні зміни до Постанови № 302 (положення цієї Постанови (у новій редакції) наведено).

Постанова № 745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

На підставі Положення про паспорт (у редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року № 3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України постановою від 4 червня 1994 року № 353 (далі - Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю постанову з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185 "Деякі питання виконання Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визнано такою, що втратила чинність.

Однак постановою від 12 червня 2013 року № 415 уряд зупинив дію постанови від 13 березня 2013 року № 185, відновивши дію Постанови № 353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна" , нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, з таких підстав.

Згідно з підпунктом 6 пункту 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Отже, за чинним законодавством передбачено, що громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.

З матеріалів справи слідує що позивачу виповнилося 45 років 24 січня 2020 року, однак з вимогою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку він звернувся лише 03.07.2020 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у постанові № 2503-XII, що, відповідно до змісту позовної заяви не заперечується позивачем.

До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним (пункт 8 Положення № 2503-XII).

При цьому, паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним немає наслідком його вилучення. Крім того, вказаними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.

Порядок обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера та повідомили про це відповідний контролюючий орган, а також процедуру внесення відмітки до паспорта таких осіб визначено у Положенні про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Мінфіну України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованим Мін`юстом України 25.10.2017 за № 1306/31174.

Обліку у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за спеціальним порядком без присвоєння ідентифікаційного номера підлягають особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, про що у паспорті проставляється відповідна відмітка.

Згідно частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно частини шостої статті 6 Закону № 2297-ІV обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Разом з тим, суд зауважує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Отже, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначеної у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, у розумінні пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 5492-VI є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

За таких обставин суд вважає, що застосування відповідачем норми підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302, є, по суті, примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що обмежує його права й свободи.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

На переконання Великої Палати Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було «встановлене законом»), не є «необхідним у демократичному суспільстві». Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року зазначено, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Також суд звертає увагу сторін, що пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 45-річного віку без поважних причин, і це є порушенням вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302. В той же час за це порушення позивач може бути притягнутим до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності оскаржуваної відмови, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновку, що:

- відмова у вклеюванні фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинена відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії, тому вона є протиправною.

При цьому, відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви позивач просить, зокрема, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правової оцінки, яка буде зазначена судом в рішенні за результатами розгляду справи.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За результатами розгляду справи, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає, що належним та дієвим способом судового захисту в межах спірних правовідносин є: зобов`язати відповідача вклеїти до паспорта громадянина України, зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років, оскільки законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд висловив у постановах від 5 грудня 2019 року у справі № 420/270/19, від 31 січня 2020 року у справі № 200/6627/19-а, від 6 лютого 2020 року у справі № 420/3253/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 460/842/19.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року по справі № 420/7135/19 (адміністративне провадження № К/9901/11983/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 50457986 від 20 липня 2020 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову у сумі 840,80 грн., яка є належною за подання цього адміністративного позову. (а.с.6)

Відповідно, стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 250, 255, 258, 262, 291, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер і серія паспорта: НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014; ідентифікаційний код юридичної особи: 37811384) в особі Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Соборна, 74, м. Подільськ, Одеська область, 66302) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у вклеюванні фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Подільського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вклеїти до паспорта громадянина України, зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 17.04.1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.