Справа № 620/2940/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/2940/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової служби України
провизнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі по тексту відповідач, ДПС України), в якому просить визнати протиправною та скасувати Індивідуальну податкову консультацію від 30.04.2020 № 1768/6/99-00-04-06-03-06/ІПК Державної податкової служби України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 17.01.2019 помилково було подано, через електронний кабінет, Головному управлінню Державної фіскальної служби України в Чернігівській області Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік Форма Д5 (річна). Враховуючи положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком звільнені від сплати єдиного соціального внеску. Такі особи, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на умовах визначених в Договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, який набирає чинності з дня його підписання сторонами. Позивач є пенсіонером та фізичною особою-підприємцем, яка ніколи не укладала Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а отже не зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок. Тому оскаржувана Індивідуальна податкова консультація є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до пункту 16 розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є страхувальники, зокрема, фізичні особи-підприємці. Порядком № 435 не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, а також самостійне виправлення допущених помилок платником єдиного внеску, що перебуває на спрощені системі оподаткування. Чинне законодавство встановлює спеціальний порядок подання уточнюючих звітів зі сплати єдиного внеску та розрахунків раніше задекларованих зобов`язань. Таке уточнення здійснюються з боку платника єдиного внеску та не може бути скасовано або змінено у бік зменшення податковим органом. У подібних випадках платником єдиного внеску слід сформувати уточнення та вказати суть помилки, ґрунтуючись на правильних показниках у Звіті. Однак, ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу уточнюючий Звіт за 2018 рік не подавався. Враховуючи зазначене, у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком та отримує відповідно до закону пенсію, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 26.04.2004 зареєстрована фізичною-особою підприємцем (далі по тексту ФОП) та 30.04.2004 взята на облік податковим органом як платник податків, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.07.2020 (а.с. 9-12).

Згідно копії Витягу з Реєстру платників єдиного податку від 26.12.2017 № 303 позивач з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником податків 1 групи (а.с. 19).

Копією Пенсійного посвідчення від 22.07.2009 № НОМЕР_1 підтверджується те, що позивач одержує пенсію за віком (а.с. 22).

17.01.2019 позивачем до ГУ ДФС у Чернігівській області (м. Чернігів) подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (а.с. 20), що підтверджується копією Квитанції від 17.01.2019 № 2 (а.с. 21).

Із заявою від 05.02.2019 № 1 позивач звернулася до ГУ ДФС у Чернігівській області (м. Чернігів), в якій просила Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Додаток 5), що подається до 10 лютого року, наступного за звітним періодом, вважати недійсним, оскільки вона є пенсіонером, а він був поданий нею помилково (а.с. 23).

Із Запитом на надання індивідуальної податкової консультації від 20.05.2019 позивач звернулася до ГУ ДФС у Чернігівській області, в якій просила надати консультацію чи зобов`язана вона, як особа, що отримує пенсію за віком та зареєстрована фізичною особою-підприємцем, сплачувати єдиний соціальний внесок за 2018 рік у разі помилкового подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою № Д5 за 2018 рік, у разі не укладення Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 24-25).

У відповідь ГУ ДФС у Чернігівській області була надана Індивідуальна податкова консультація від 12.06.2019 № 2685/ІПК/25-01-13-02-10, в якій зазначено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком та отримує відповідно до закону пенсію, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах (а.с. 27).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 620/3341/19, зокрема, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію від 12.06.2019 № 2685/ІПК/25-01-12-02-10, складену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області (а.с. 28-31).

30.04.2020 Державною податковою службою України надана Податкова консультація № 1768/6/99-00-04-06-03-06/ІПК, в якій відповідач зазначив, зокрема, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV Порядку № 435 один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 розділу III Порядку № 435. У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 (справа № 620/3341/19) зазначено: «що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та отримує пенсію за віком, а отже є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску та подання відповідного звіту». Проте, відповідно до даних інформаційної системи Головного управління ДПС у Чернігівській області позивачем 17.01.2019 було подано Звіт за формою згідно з додатком 5 до Порядку № 435 за 2018 рік реєстраційний № 6468290, у Таблиці 1 якого самостійно визначено базу нарахування та зобов`язання з єдиного внеску в сумі 9828,72 грн. Згідно з частиною четвертою ст. 25 Закону № 2464 не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником. Умови добровільної сплати єдиного внеску визначено ст. 10 Закону № 2464. У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичною особою - підприємцем добровільна участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не застосовується. Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник. Фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. Отже, у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком та отримує відповідно до закону пенсію, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах (а.с. 32-34).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464-VI), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469 (далі по тексту - Інструкція № 449), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (далі по тексту - Порядок № 435).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

У ст. 52 ПК України закріплено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом (п. 52.1).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (п. 52.3 ст. 52 ПК України).

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень (п. 52.5 ст. 52 ПК України).

Відповідно до п. 53.2 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

У статті 1 Закону № 2464-VI закріплено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу) (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до частини першої статті 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Наведені норми кореспондують з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 435, відповідно до змісту якого фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію за віком. Звіт зазначеними особами не подається.

Відповідно до п. 1 та п. 2 розділу V Порядку № 435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто, страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуюча» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1-4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, які зареєстровані як ФОП, перебувають на спрощеній системі оподаткування та одночасно є пенсіонерами за віком, звільняються від сплати єдиного внеску, а також від подання звіту.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 805/2195/17-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для врахування судом при розгляді цієї справи.

При цьому, єдиною правовою підставою для виникнення в особи, яка звільнена від сплати єдиного внеску, зобов`язання сплачувати такий внесок є укладання нею договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перевіряючи аргументи позовної заяви, суд звертає увагу на те, що позивач зареєстрована як ФОП, перебуває на спрощеній системі оподаткування та отримує пенсію за віком, а отже є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску та подання відповідного звіту.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач не укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, жодною нормою чинного законодавства не передбачено виникнення в особи, звільненої від вищезазначених зобов`язань, обов`язку зі сплати єдиного внеску у разі помилкового подання звіту про доходи, тобто в разі транспарентності нею своїх доходів перед податковими органами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній Податковій консультації, яка була надана відповідачем, не досліджено та не проаналізовано підстави, за яких в особи, яка в силу закону звільнена від сплати єдиного внеску, виникає обов`язок його сплачувати, а також не наведено жодних висновків щодо можливості та порядку виправлення помилки, допущеної позивачем при поданні звіту форми № Д5 за 2018 рік.

При цьому, суд приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), викладені в рішенні від 20.10.2011 по справі «Рисовський проти України», в якому він зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Індивідуальна податкова консультація ДПС України від 30.04.2020 № 1768/6/99-00-04-06-03-06/ІПК є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З приводу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписи частин першої, другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані, зокрема, договір про надання правничої допомоги, докази щодо обсягу наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Аналогічну правову позицію зазначає Верховний Суд, зокрема, в постановах від 23.05.2018 у справі № 61-3416св18, від 24.01.2020 у справі № 820/1719/18, від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16 від 24.09.2020 у справі № 420/6709/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано: Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по справі від 31.07.2020, згідно якого орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає 15000,00 грн (а.с. 35) та Ордер про надання правової допомоги від 31.07.2020 серії ЧН № 104175 (а.с. 20).

Оскільки, надані позивачем документи, не містять зазначення кількості часу, витраченого адвокатом на надані послуги, крім того, не надано договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд не має можливості встановити час витрачений адвокатом, дійсний розрахунок понесених позивачем витрат, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Квитанцією від 31.07.2020 № 31-307425/1 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн (а.с. 8).

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн судового збору.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 30.04.2020 № 1768/6/99-00-04-06-03-06/ІПК.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна податкова служба України, Львівська площа, буд.8,м.Київ,04053 .

Дата складення повного рішення суду - 02.10.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб