Справа № 440/4566/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 р.Справа № 440/4566/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 02.03.20 року по справі № 440/4566/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії з урахуванням до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013;

- зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області зарахувати позивачу до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області здійснити позивачу перерахунок призначеної пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади.

В обґрунтування позову вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 та, як наслідок, не проведено перерахунок пенсії з урахуванням вказаного періоду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови позивачу здійснити зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за умов неправильного застосування норм матеріального права, таким, що прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин в справі, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Вказує, що надані позивачем документі не підтверджують набуття позивачем права на проведення перерахунку пенсії, оскільки відсутня інформація щодо сплати страхових внесків за позивача відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В зв`язку з чим, оскільки у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах діючого законодавства, то висновки суду першої інстанції є помилковими. Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Відповідач надав до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку в пенсійному органі з 14.12.2013 як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

15.03.2019 позивач подав до Чутівського ОУПФУ Полтавської області заяву, у якій просив обрахувати доцільність перерахунку пенсії з більшого заробітку за період роботи 1987-1991 роки (а.с. 88).

Листом від 19.03.2019 №1386/04 пенсійний орган повідомив про недоцільність проведення перерахунку пенсії з більшого заробітку по наданій довідці про заробітну плату (а.с. 89).

18.03.2019 позивач звернувся до Чутівського ОУПФУ Полтавської області із заявою довільної форми про перерахунок його пенсії зі зміною страхового стажу. До заяви позивач додав копію трудової книжки, довідку про заробітну плату з 1977 по 2000, довідку про страховий стаж з 1977 по 2001 роки, протоколи на прийняття та звільнення з роботи, копію рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002 (а.с. 61-78).

Листом від 29.03.2019 №1471/04 Чутівське ОУПФУ Полтавської області звернулося за роз`ясненнями до Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Полтавській області щодо проведення перерахунку пенсії згідно додатково наданих ним документів (а.с. 79-80).

Листом від 08.04.2019 №5466/02-22 ГУПФУ в Полтавській області проінформувало Чутівське ОУПФУ, що питання зарахування до страхового стажу періодів роботи до 01.01.2004 на підприємствах, в тому числі Колективних сільськогосподарських підприємствах, необхідно вирішувати з урахуванням роз`яснень Пенсійного фонду України, надісланих листом Головного управління від 02.10.2018 №13309/02-22. При призначенні пенсії за віком позивачу з 14.12.2013 встановлено статус "непрацюючого" пенсіонера. Проте, рішенням Полтавського райсуду від 12.11.2002, яке набрало законної сили в частині поновлення на роботі, вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді комерційного директора ТОВ "Агроцентр" та ДП "Агроцентр-плюс" 19.02.2001. З урахуванням викладеного, необхідно вжити заходи щодо приведення у відповідність матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 81).

У подальшому, 13.05.2019 позивач на особистому прийомі для перерахунку пенсії подав пенсійному органу заяву про призначення/перерахунок пенсії за формою відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. До вказаної заяви додав копію трудової книжки, архівні витяги з протоколів, а також довідку про стаж (а.с. 82-83).

За висновками пенсійного органу надані позивачем документи не містили підстав зарахування страхового стажу, протягом якого позивач не працював у зв`язку з незаконним звільненням з посади, у зв`язку з чим, 16.05.2019 на підставі наданих позивачем документів та довідки за формою ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу проведений індивідуальний перерахунок стажу, який склав 29 років 11 місяців 13 днів (а.с. 84-87).

Разом з тим, з огляду на існування рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002, яким позивача поновлено на посаді з 19.02.2001, останній 10.10.2019 повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду з 19.02.2001 по 13.12.2013, протягом якого він не працював на посаді у зв`язку з незаконним звільненням (а.с. 90).

Листом Чутівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУПФУ в Полтавській області від 22.10.2019 №11/70-02.21 позивача проінформовано про розгляд його звернення щодо перерахунку пенсії та зазначено, що зарахувати страховий стаж протягом якого останній не працював у зв`язку із незаконним звільненням з посади не можливо, так як в реєстрі застрахованих осіб індивідуальних відомостей про застраховану особу дані про роботу в ТОВ "Агроцентр" з 2002 по 2013 роки відсутні. Підстави для перерахунку пенсії відсутні, оскільки зазначене судове рішення не містить такого зобов`язання (а.с. 91-92).

Вважаючи не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 та, як наслідок, не проведення перерахунку пенсії з урахуванням вказаного періоду вимушеного прогулу у загальному страховому стажі безпідставним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що період з 19.02.2001 (дата поновлення позивача на роботі рішенням суду) по 03.02.2005 (дата прийняття господарським судом постанови про визнання ТОВ "Агроцентр" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора) фактично є періодом вимушеного прогулу позивача, за який останньому роботодавцем мала нараховуватися заробітна плата, з якої, в свою чергу, мали здійснюватися відповідні відрахування страхових внесків до органу Пенсійного фонду. При цьому, невиконання роботодавцем обов`язку щодо поновлення позивача на раніше займаних посадах та сплати на його користь усього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.02.2001 по 03.02.2005, а також не відрахування з суми середнього заробітку відповідних страхових внесків до органу Пенсійного фонду, не може вважатися належною підставою для не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу вказаного періоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разу повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У відповідності до положень статті першої вказаного Закону застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 42 Закону № 1058-IV, якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працював членом дирекції ТОВ "Агроцентр" та директором ДП "Агроцентр-плюс".

19.02.2001 на зборах засновників ТОВ "Агроцентр" ОСОБА_1 був відкликаний з посади заступника генерального директора ТОВ "Агроцентр" та директора ДП "Агроцентр-плюс" з формулюванням "у зв`язку з недовірою".

Наказом від 12.03.2001 №29 ОСОБА_1 звільнений з посади директора ДП "Агроцентр-плюс" у зв`язку з прийомом на це місце постійного працівника.

Наказом від 29.03.2001 №53 ОСОБА_1 звільнений з посади комерційного директора ТОВ "Агроцентр" з 11.03.2001 за допущені прогули з 11.03 по 29.03.2001 згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Не погодившись із зазначеними наказами про звільнення, ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку до Полтавського райсуду.

Рішенням Полтавського райсуду від 12.11.2002 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 в посаді комерційного директора в ТОВ "Агроцентр" та директора ДП "Агроцентр-плюс" з 19.02.2001; стягнуто з ТОВ "Агроцентр" на користь ОСОБА_1 5902,68 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000,00 моральної шкоди, а всього 8902,68 грн; стягнуто з ДП "Агроцентр-плюс" на користь ОСОБА_1 2710,32 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 моральної шкоди, а всього 4710,32 грн; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заплати за один місяць з ТОВ "Агроцентр" - 294,00 грн та з ДП "Агроцентр-плюс" 135,00 грн допущено до негайного виконання (а.с. 28-29).

Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі набрало законної сили 12.11.2002.

Між тим, розпорядженням Чутівської райдержадміністрації від 01.11.2002 №610 скасовано державну реєстрацію з виключенням з державного реєстру ТОВ "Агроцентр", ДП "Агроцентр-плюс" та ДП "Агроцентр-дім".

Вважаючи скасування державної реєстрації вказаних підприємств незаконним, ОСОБА_1 оскаржив розпорядження від 01.11.2002 №610 в судовому порядку.

Рішенням місцевого суду Чутівського району Полтавської області від 04.06.2003 в задоволенні скарги відмовлено.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.08.2003 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення місцевого суду Чутівського району Полтавської області від 04.06.2003 - скасовано. Визнано неправомірним розпорядження голови Чутівської РДА Полтавської області від 01.11.2002 №610 про скасування державної реєстрації ТОВ "Агроцентр", його дочірніх підприємств "Агроцентр-плюс" та "Агроцентр-дім". Зобов`язано голову Чутівської РДА Полтавської області поновити реєстрацію ТОВ "Агроцентр", його дочірніх підприємств "Агроцентр-плюс" та "Агроцентр-дім" (а.с. 33-34).

У подальшому, рішеннями Чутівського районного суду Полтавської області від 01.06.2004, від 07.04.2006 та від 27.06.2007 відповідно:

- стягнуто з ДП "Агроцентр-плюс" ТОВ "Агроцентр" Чутівського району на користь ОСОБА_1 50,13 грн заборгованості по заробітній платі, 4,76 компенсації втрат заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, 1025,00 грн моральної шкоди, а всього 1079,89 грн (а.с. 30);

- стягнуто з ТОВ "Агроцентр" Чутівського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12110,55 грн, 1000,00 у відшкодування моральної шкоди, 8,50 грн понесених витрат по сплаті державного мита, а всього 13119,05 грн, а також стягнуто з ДП "Агроцентр-плюс" Чутівського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5560,95 грн, 1000,00 у відшкодування моральної шкоди, 8,50 грн понесених витрат по сплаті державного мита, а всього 6569,45 грн (а.с. 31);

- стягнуто з ТОВ "Агроцентр" на користь ОСОБА_1 857,28 грн компенсації за невикористані відпустки протягом 1998-2001 років (а.с. 32).

Наявними у матеріалах справи судовими рішеннями, копією трудової книжки позивача та матеріалів виконавчих проваджень (а.с. 16-18, 36-42, 112-135) підтверджується, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконане, відповідний запис про поновлення останнього на роботі до цього часу не внесений, а останнім вживалися заходи щодо примусового виконання усіх постановлених на його користь судових рішень відносно ДП "Агроцентр-плюс" та ТОВ "Агроцентр", в тому числі й щодо стягнення середнього заробітку, компенсацій, моральної шкоди, тощо.

Доказів щодо сплати ДП "Агроцентр-плюс" та ТОВ "Агроцентр" на користь позивача усього середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 19.02.2001 матеріали справи не містять.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що постановою господарського суду Полтавської області від 03.02.2005 у справі №8/15 ТОВ "Агроцентр" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2 (а.с. 154).

Згідно листа арбітражного керуючого від 23.06.2009 №250 ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.06.2009 у справі №8/15 ТОВ "Агроцентр" ліквідоване (а.с. 44, 152-153).

Запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ "Агроцентр" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено 26.06.2009 (а.с. 150-151).

Колегія суддів зазначає, що приписами частини 2 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинного на час розгляду в судовому порядку справи про визнання банкрутом ТОВ "Агроцентр") з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Враховуючи наведене, період з 19.02.2001 (дата поновлення позивача на роботі рішенням суду) по 03.02.2005 (дата прийняття господарським судом постанови про визнання ТОВ "Агроцентр" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора) фактично є періодом вимушеного прогулу позивача, за який останньому роботодавцем мала нараховуватися заробітна плата, з якої, в свою чергу, мали здійснюватися відповідні відрахування страхових внесків до органу Пенсійного фонду.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування вказаного періоду роботу до страхового стажу позивача через відсутність відомостей про суму нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за питання належної сплати страхових внесків, а отже, це не може бути підставою для не зарахування до стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 30.07.2019 року по справі №373/2265/16-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності власних дій щодо відмови здійснити зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови здійснити зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005, а також зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області зарахувати позивачу до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності управління та зобов`язання зарахувати до страхового стажу для перерахунку пенсії період з 03.02.2005 по 13.12.2013 не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року по справі № 440/4566/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року