Справа № 203/2664/20
Суддя: Католікян М. О.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №203/2664/20
Провадження №2-а/0203/77/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивача Опалюка С.В.;

-представника відповідача Дмитрієва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дії протиправною, скасування рішення про примусове повернення особи до країни походження або третьої країни,

у с т а н о в и в:

1. 21 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Центрального районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дії протиправною, скасування рішення про примусове повернення особи до країни походження або третьої країни. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Ніґерія і законно перебував на території України. 17.07.2020 відповідачем було ухвалене рішення про примусове повернення позивача до країни походження. Зазначене рішення позивач вважає протиправним, оскільки його було ухвалено з порушенням встановленої для цього процедури. Так, під час його ухвалення не був присутній перекладач. Позивача при цьому примусили підписати рішення, зазначивши, що він розуміє українську. Відповідачем також не було взято до уваги той факт, що позивач має в Україні дружину та дитину. Таким чином, його видворення може негативно вплинути на майновий стан родини. Крім того, позивач побоюється, що вдома його життю може загрожувати небезпека з боку радикального ісламістського угруповання «Боко Харам ». Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання дії відповідача з ухвалення вказаного рішення протиправною, скасування рішення від 17.07.2020 (а.с.а.с. 1 - 9, 30, 38 - 45).

2. 29 вересня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що процедура ухвалення рішення була цілком дотримана. Рішення було підписано позивачем добровільно. Крім того, позивач незаконно перебував на території України від листопада 2019 року, оскільки встановлений для цього 90-денний строк закінчився. Останній насправді не спілкується з родиною, яка мешкає у Львівській області. Позивач натомість постійно мешкав у м. Дніпрі.

3. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Ніґерія і законно перебував на території України. 17.07.2020 відповідачем було ухвалене рішення про примусове повернення позивача до країни походження. Зазначене рішення позивач вважає протиправним, оскільки його було ухвалено з порушенням встановленої для цього процедури. Так, під час його ухвалення не був присутній перекладач. Позивача при цьому примусили підписати рішення, зазначивши, що він розуміє українську. Відповідачем також не було взято до уваги той факт, що позивач має в Україні дружину та дитину. Таким чином, його видворення може негативно вплинути на майновий стан родини. Крім того, позивач побоюється, що вдома його життю може загрожувати небезпека з боку радикального ісламістського угруповання «Боко Харам ».

4. Представник відповідача у суді заперечував проти позову, пояснивши, що процедура ухвалення рішення була цілком дотримана. Рішення було підписано позивачем добровільно. Крім того, позивач незаконно перебував на території України від листопада 2019 року, оскільки встановлений для цього

90-денний строк закінчився. Позивач насправді не спілкується з родиною, яка мешкає у Львівській області, а сам позивач - у м. Дніпрі. 11.09.2020 позивач добровільно покинув територію України.

5. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

6. Судом встановлено, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Ніґерія і в`їхав на територію України 04.08.2019 за візою типу С-02 №(М) НОМЕР_1 у приватних справах (строк перебування - 90 днів) (а.с.а.с. 10, 11).

7. 17 липня 2020 року у зв`язку із закінченням строку перебування, непродовженням цього строку і ухиленням позивача від виїзду відповідачем було ухвалене рішення №15 про примусове повернення до країни походження або третьої країни (а.с.а.с. 14, 15).

8. Того ж дня позивача за вказаним фактом було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з накладенням штрафу в сумі 1 700,00 грн (а.с.а.с. 16, 17).

9. 11 вересня 2020 року позивач покинув територію України, про що свідчить лист Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 29.09.2020 №1201.3.2/41292-20.

10. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

11. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Постанова), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

12. За правилами, встановленими підпунктом 9 пункту 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

13. Частиною 13 статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

14. За змістом частини 1, 3 статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

15. Відповідно до пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

16. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

17. Судом було встановлено, що позивач в`їхав на територію України 04.08.2019 за візою типу С-02 №(М) НОМЕР_1 у приватних справах (строк перебування - 90 днів), отже строк його перебування в Україні сплинув 02.11.2019. Цей строк продовжено не було, з відповідною заявою про його продовження позивач не звертався, отже дії, вчинені відповідачем з ухвалення рішення про його повернення до країни походження (як і ухвалення самого рішення), є цілком правомірними.

18. При цьому суд критично ставиться до доводу представника позивача щодо відсутності під час ухвалення рішення перекладача, оскільки зміст останнього аркуша рішення (наданого представником відповідача) містить рукописний запис позивача про те, що він не потребує послуг перекладача.

19. Що стосується твердження позивача про неможливість спілкування з родиною в разі його повернення до країни походження, то суд вважає його надуманим, оскільки його дружина - ОСОБА_3 , постійно мешкає у Львівській області і в м. Дніпрі ніколи не мешкала. Позивач, натомість, постійно мешкав саме у м. Дніпрі. Про відсутність фактичного соціального зв`язку позивача з ОСОБА_3 додатково свідчить те, що батьком дитини, яка за твердженням позивача є саме його дитиною, було записано в актовий запис про народження на підставі статті 135 Сімейного кодексу України.

20. Посилання позивача на коронавірус як на обставину, що унеможливила продовження йому строку перебування в Україні, є безпідставними, оскільки карантин було запроваджено 12.03.2020, а строк його законного перебування в України сплинув 02.09.2019. Відтак, позивач мав у своєму розпорядженні більше чотирьох місяців для вирішення вказаного питання, проте зазначеним часом свідомо не скористався.

21. З огляду на викладене суд не знаходить достатніх підстав для задоволення заявленого у справі позову.

22. У порядку статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

23. Керуючись статтями 6, 7, 9, 10, 12, 19, 20, 72 - 77, 90, 94, 132 - 139, 143, 192 - 194, 210, 211, 219, 220, 241 - 246, 257, 258, 262, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у позові до Центрального районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (код підрозділу - 1214; 49000, Україна, місто Дніпро, вулиця Князя Володимира Великого, 34) про визнання дії протиправною, скасування рішення про примусове повернення особи до країни походження або третьої країни відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя М.О. Католікян