Справа № 140/1504/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/1504/20 пров. № А/857/7394/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Глушка І.В., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

за участі представника позивача: Щербюк О.Ю.

представника відповідача: Ярошик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Волдінер Ф.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області та просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 15.11.2019, № від 15.11.2019, № від 15.11.2019, № від 15.11.2019, рішення № від 15.11.2019

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що висновок податкового органу про завищення валових витрат на суму 64 507,31 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 47 616,66 грн. за 2018 рік 16890,65 грн., є безпідставним та призвів до безпідставного нарахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 11 611,32 грн., в т.ч. за 2017 рік - 8571,00 грн., за 2018 рік - 3040,32 грн., застосування штрафної санкції в розмірі 5805,66 грн.; безпідставного нарахування військового збору в розмірі 967,61 грн., в т.ч. за 2017 - рік - 714,25 грн., за 2018 рік - 253,36 грн., застосування штрафної санкції в розмірі 483,81 грн.; безпідставного нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік в розмірі 8260,69 грн., застосування штрафної санкції в розмірі 1652,14 грн. Зазначає, що податковий орган під час перевірки встановив порушення підприємцем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.4, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 15 309 грн. податку на додану вартість, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2018 року, у зв`язку з тим, що СГД ОСОБА_1 порушено терміни зберігання м`яса, яке обліковувалось на залишках підприємця. Станом на 31.12.2018 підприємцем не було відображено в обсягах реалізованої продукції в перевіреному періоді та не списано м`ясо свинини вагою 1162,677 кг. на суму ПДВ 15 308,58 грн. Крім того, в ході проведення перевірки встановлено, що СГД ОСОБА_1 не зареєстровані та не виписані податкові накладні, по яких придбано та реалізовано ТМЦ на суму ПДВ 15309 грн., що потягло заниження податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2018 року на суму 15 309,00 грн. Зазначає, що наявність станом на 31 грудня 2018 року залишків ТМЦ не призводить до обов`язку нарахування податку на додану вартість на вартість зазначених залишків. Висновок податкового органу про те, що СГД ОСОБА_1 порушено терміни зберігання нічим не обґрунтованим. До компетенції податкового органу не належать повноваження визначення термінів зберігання м`яса, яке обліковувалось на залишках підприємця. Неможливо встановити чим керувався податковий орган, дійшовши висновку щодо необхідності списання ТМЦ саме в грудні 2018 року, коли подані документи свідчать про інвентаризацію та списання ТМЦ в липні 2019 року (вказаний період не охоплюється періодом перевірки, визначеним наказом на проведення перевірки від 14.09.2019 за № 130). Відповідно нарахування податку на додану вартість в грудні 2018 року та встановлення податковим органом обов`язку реєструвати податкову накладну з господарської операції по списанню ТМЦ за грудень 2018 року є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі наказу головного управління ДПС у Волинській області від 04.09.2019 за № 130 ГУ ДПС у Волинській області проведено планову виїзну перевірку СГД ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з 01.01.2017 по 31.12.2018, про що складено акт від 15.10.2019 № 2793/03-20-3302/ НОМЕР_1 , за результатами встановлено порушення: п. 44.1 ст. 44. п. 164.1 ст. 164, ті. 177.2. пп. 177.4.1. пп. 177.4.4. пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2017-2018 pp. на загальну суму 11 611,32 грн., в т.ч.: за 2017 рік на суму 8571,00 грн., за 2018 рік на суму 3040,32 грн.; пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2017-2018 pp. на загальну суму 967,61 грн., в т.ч.: за 2017 рік на суму 714,25 грн., за 2018 рік - 253,36 грн.;п. 2 ч. 1 ст.7, п. .2.3.9 ст. 9 розділу 111 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" від 08.07.2010 № 2464-V1, внаслідок чого занижено суму єдиного внеску за 2017 рік на суму 8260,69 грн.; п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 "г", п. 198.6 ст.198, п. 199.1 ст.199, п.200.1 п.200.2 ст.200 Податкового кодексу (із змінами та доповненнями) занижено ПДВ, яке сплачується до державного бюджету на загальну суму 24 832 грн., в т.ч.: за січень 2017 року на суму 2323 грн., серпень 2017 року - 4200 грн., вересень 2017 року - 3000 грн. та грудень 2018 року - 15 309,00 грн.; п.120-1.1, ст. 120-1 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), а саме порушення строку реєстрації податкової накладної на суму ПДВ 15 309,00 грн. від 61 до 365 календарних днів; п.22.1 статті 22, п.63.3 ст. 63 ПКУ та п. 8.4 розділу V111 Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України ві 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, а саме не подання Повідомлення за формою № 20-ОГІГ1 на 1 об`єкт рухомого майна; п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат.

В подальшому ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки від 15.10.2019 № 2793/03-20-3302/ НОМЕР_1 та 12.11.2019 ГУ ДПС листом № 2377/ФОП/03-20-33-02-06 "Про надання відповіді на заперечення" відмовило у задоволенні заперечень позивача.

Відтак, за результатами перевірки податковим органом прийнято, оскаржувані: податкові повідомлення-рішення від 15.11.2019 № , № , № , № ; рішення від 15.11.2019 № про застосування штрафних санкцій; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 № Ф-.

ОСОБА_1 не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом рішеннями звернувся зі скаргою до ДПС України, та рішенням про результати розгляду скарг від 08.01.2020 № 681/6/99-00-08-06-01-06 ДПС України скаргу від 02.12.2019 задовольнило частково та скасувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2019 № Ф-, а рішення про застосування штрафних санкцій від 15.11.2019 № залишено без змін; від 03.02.2020 № 4149/6/99-00-08-05-04-06 ДПС України скаргу від 02.12.2019 залишила без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 15.11.2019 №№ , , , , , - без змін.

ОСОБА_1 не погодившись з рішеннями податкового органу звернувся в суд з даним позовом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як самозайнята особа, оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску, військового збору.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Поряд з цим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відповідно до положень пункту 177.4 статті 177 ПК України фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які пов`язані із провадженням господарської діяльності та щодо яких відсутні застереження в інших положеннях ПК України.

З акту перевірки від 15.10.2019 № 2793/03-20-3302/ НОМЕР_1 видно, що контролюючим органом відповідно до поданих декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2018 роки встановлено, що СГД ОСОБА_1 завищено валові витрати на загальну суму 64 507,31 грн., в т.ч.: за 2017 рік на суму 47 616,66 грн., за 2018 рік - 16 890,65 грн. В даному акті зазначено, що підтвердження валових витрат проведено на підставі банківських виписок по розрахункових рахунках, видаткових накладних, квитанціях, чеках.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що суб`єктом господарської діяльності, ОСОБА_1 , до складу валових витрат за 2017 рік було включено витрати по придбанню товарно-матеріальних цінностей, а саме дизпалива, на суму 47616,66 грн., списання якого не підтверджено документально по накладних. Позивачем під час проведення перевірки надано подорожні листи, які заповнені з порушенням вимог Міністерства транспорту України, а саме: не зазначено виїзд автомобіля з гаража і його повернення; звідки взято і куди доставлено вантаж; не зазначено найменування вантажу, кількість поїздок з вантажем і пройдену відстань.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2017 році та січні-лютому 2018 року підприємець здійснював позиченим транспортним засобом Volkswagen Transporter Т5 один раз в тиждень постачання м`яса свинини до 41 дошкільного навчального закладу міста Луцька (в період літніх канікул - до 6 чергових дошкільних закладів) згідно з укладеними договорами з Управлінням освіти Луцької міської ради. Факт отримання товару підтверджується видатковими накладними та деклараціями виробника на готову (м`ясну) продукцію тваринного походження (копії наявні в матеріалах справи). Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними, що також підтверджує витрати по дизпаливу

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем в 2017 році для проведення господарської діяльності, а саме перевезення вантажу, було придбано дизельне паливо (а. с. 189-192).

Також, в матеріалах справи знаходяться копії подорожніх листів, копії актів на списання дизельного пального, зі змісту яких видно, що вони містять інформацію про кілометраж кожної поїздки відповідно до конкретного подорожнього листа, що є достатнім для визначення кількості витраченого на поїздку пального, а відтак надані позивачем подорожні листи є належними первинними документами для списання використаного в господарській діяльності палива.

Враховуючи наведене вище, судом першої інстанції вірно зазначено, що податковим органом помилково зафіксовано порушення, щодо витрат, пов`язаних з покупкою, використанням дизельного палива для проведення господарської діяльності, так як в ході перевірки фахівцями ГУ ДПС у Волинській області належним чином не досліджено та не встановлено зміст наданих позивачем документів, що призвело до помилкового висновку фахівців ГУ ДПС у Волинській області щодо заповнення подорожніх листів з помилками.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Податковий кодекс України не встановлює конкретного переліку документів, що підлягають оформленню при здійсненні платником тих чи інших видаткових операцій, у тому числі й по списанню використаного пального. А відтак, умовою відображення витрат у податковому обліку є наявність у платника таких первинних документів, що містять необхідні відомості про придбання паливно-мастильних матеріалів та їх використання платником у підприємницькій діяльності. Відтак позивачем надано всі необхідні документи на придбання та використання пального (в т.ч. видаткові накладні, подорожні листи, акти списання пального).

З приводу витрат, по придбанню ТМЦ, а саме м`яса свинини, в сумі 16 890,65 грн., апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 вказав, що, здійснюючи свою господарську діяльність, ним велась книга обліку доходів та витрат. В книзі обліку доходів та витрат відображався облік доходів та витрат. Відповідно, податковий орган, зазначаючи, що у 2018 році до складу витрат віднесені кошти в сумі 16 890,65 грн. по придбанню ТМЦ, а саме м`яса свинини, що не підтверджені документально, мав би покликатись на первинні документи та записи здійснені в книзі обліку доходів та витрат.

Крім того, у суб`єкта підприємницької діяльності присутні всі необхідні документи, що підтверджують придбання зазначених товарно-матеріальних цінностей у 2018 році (від ТзОВ "Євро-Комерс" накладні № 9472 від 15.01.2018, № 9558 від 22.01.2018, № 9703 від 29.01.2018, № 9779 від 05.02.2018 та № 9914 від 12.02.2018; від ТзОВ "Торіс" накладні № 11 від 15.01.2018, № 17 від 22.01.2018, № 22 від 29.01.2018, № 27 від 5.02.2019 та № 32 від 12.02.2018).

Відтак, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем вірно включено до складу валових витрат, по придбанню ТМЦ, а саме м`яса свинини, в сумі 16 890,65 грн.

Окрім цього слід зазначити, що відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395, акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно пунктів 1.5, 1.7 Порядку визначає, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Розділом ІІ Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Апеляційний суд зазначає, що в порушення наведених норм акт перевірки від 15.10.2019 № 2793/03-20-3302/ НОМЕР_1 не містить жодного посилання на відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України, відтак позивач при визначені суми валових витрат за 2017-2018 роки вірно обраховував суму документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, та, правильно визначав чистий оподатковуваний дохід. З цих підстав, висновки відповідача про завищення валових витрат на загальну суму 64 507,31 грн. є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Як наслідок, що податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 17 416,98 грн., в тому числі 11 611,312 грн. за основним платежем та 5805,66 грн. за штрафними санкціями підлягає скасуванню

Також з викладених вище підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність завищення СГД ОСОБА_1 валових витрат за 2017 - 2018 роки в загальній сумі 64 507,31 грн., та як наслідок, заниження податку з доходів фізичних осіб за 2017-2018 роки на загальну суму 11 611,32 грн., який є базою для нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, а тому і донарахування відповідачем військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та, відповідно, формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є неправомірним.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 15.11.2019 № , яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на загальну суму 967,61 грн., в т.ч.: за 2017 рік на суму 714,25 грн., за 2018 рік на суму 253,36 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 № Ф- з єдиного внеску в розмірі 8260,69 грн. та рішення від 15.11.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 1652,14 грн. вірно скасовані судом першої інстанції.

З приводу заниження СГД ОСОБА_1 у 2017 році податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 9523,00 грн., колегія суддів зазначає, що в ході проведення планової перевірки СГД ОСОБА_1 надано завірений перелік залишків товарно-матеріальних цінностей, а саме: станом на 01.01.2017 року - 2033,677 кг; станом на 31.12.2017 року - 1997,677 кг; станом на 31.12.2018 року - 1162,677 кг.

Відповідно до наданих СГД ОСОБА_1 первинних документів бухгалтерського обліку, а саме: податкових накладних на придбання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей, видаткових накладних та з урахуванням залишків станом на 31.12.2018 року було визначено суму залишків ТМЦ, яка повинна обліковуватися у суб`єкта господарювання ОСОБА_1 , а саме: м`ясо свинини охолоджене 1162,677 кг. на суму 76542,91 грн. (без ПДВ).

Відповідно до наказу про проведення інвентаризації від 15.07.2019 № 1 19.07.2019 проведено інвентаризацію ТМЦ, а саме м`яса свинини, яке зберігається в холодильних приміщеннях ТзОВ "Торіс" та встановлено, що 1162,677 кг м`яса свинини втратило споживчі властивості, що підтверджено інвентаризаційним описом № 1 від 19.07.2019.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт списання м`яса свинини в кількості 1162,677 кг. підтверджено актом списання товарів № 1 від 26.07.2019, наданим СГД ОСОБА_1 в ході проведення перевірки.

Апелянт зазначає, що СГД ОСОБА_1 порушено терміни зберігання м`яса, яке обліковувалось на залишках підприємця. Станом на 31.12.2018 підприємцем не було відображено в обсягах реалізованої продукції в періоді, що перевірявся, та не списано м`ясо свинини вагою 1162,677 кг. на суму ПДВ 15 308,58 грн., в результаті чого підприємцем порушено п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.4, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 15 309,00 грн. податку на додану вартість, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2018 року.

Також вказує, що СГД ОСОБА_1 не зареєстровані та не виписані податкові накладні, по яких придбано та реалізовано ТМЦ на суму ПДВ 15 309,00 грн., чим порушено п. 1201. 1. ст.1201 ПКУ, а відтак вважає, що СГД ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 24 832 грн.

З приводу даного твердження апеляційний суд зазначає, що у зв`язку з тим що, наявність станом на 31 грудня 2018 року залишків ТМЦ не призводить до обов`язку нарахування податку на додану вартість на вартість зазначених залишків. Висновок податкового органу про те, що СГД ОСОБА_1 порушено терміни зберігання нічим не обґрунтовано. Крім того, до компетенції податкового органу не належать повноваження визначення термінів зберігання м`яса, яке обліковувалось на залишках підприємця.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що з акту перевірки від 15.10.2019 №2793/03-20-3302/ НОМЕР_1 неможливо встановити чим керувався податковий орган дійшовши висновку щодо необхідності списання ТМЦ саме в грудні 2018 року, а позивачем під час перевірки були подані документи, що свідчать про інвентаризацію та списання ТМЦ в липні 2019 року (вказаний період не охоплюється періодом перевірки, визначеним наказом на проведення перевірки від 14 вересня 2019 року за №130). Відповідно нарахування податку на додану вартість в грудні 2018 року та встановлення податковим органом обов`язку реєструвати податкову накладну з господарської операції по списанню ТМЦ за грудень 2018 року є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення від 15.11.2019 № , № прийняті безпідставно та підлягають скасуванню.

З врахуванням всього наведеного вище, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про підставність позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі 140/1504/20- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05.10.2020р.