Справа № 280/5178/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5178/19
(суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі №280/5178/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 жовтня 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області згідно з яким просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування - 170107,79 грн. та штрафні санкції - 42526,95 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування - 12 803,76 грн. та штрафні санкції - 3200,94 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не повідомив позивача у встановленому законом порядку про проведення перевірки відносно нього. Вказує на те, що в акті перевірки відсутнє дослідження інформації про різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, оскільки позивача не було повідомлено про початок проведення перевірки за результатом якої сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Загальна норма підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначає, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням є додатковим благом, а спеціальна норма пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України конкретизує, що курсова різниця не вважається таким додатковим благом. Вказує на те, що в акті перевірки відсутнє дослідження відповідачем інформації про різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом не правильно застосовано норми матеріального права до спірних відносин.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу позивач просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивачем укладено з АТ «ОТП Банк» кредитний договір №CM-SME201/180/2008 від 01 квітня 2008 року, згідно з яким ним отримано кредитні кошти у розмірі 93 600,00 доларів США на придбання нерухомого майна (офісу). Між позивачем (позичальником) та АТ «ОТП Банк» (банк) укладено Додатковий договір №4 від 21 серпня 2015 року до кредитного договору №CM-SME201/180/2008 від 01 квітня 2008 року, за умовами якого змінено валюту зобов`язання з доларів США у національну валюту гривню (а.с.20-21). Зміна валюти зобов`язань за Кредитним договором здійснюється за умови виконання позивачем наступних умов:

А) надання банку заявки у формі та за змістом визначеним банком;

Б) укладання позичальником на умовах та в порядку передбаченому банком додаткових договорів до Договорів забезпечення та набрання ними чинності;

В) укладання графіку платежів до Кредитного договору в новій редакції щодо кожного окремого кредиту;

Г) сплати комісії за зміну валюти кредиту в розмірі визначеному тарифами банку;

Ґ) за вимогою банку укладення позичальником з банком інших договорів (правочинів) чи вчинення інших юридичних дій.

Умови банку для зміни валюти позивачем виконано у повному обсязі, що підтверджується Додатком 1 до Додаткового договору №4 від 21 серпня 2015 року до кредитного договору №CM-SME201/180/2008 від 01 квітня 2008 року, квитанціями про сплату комісій від 21 серпня 2015 року №200Т012VKT, №200T012VYE, №200T012VKZ, заявою на купівлю іноземної валюти №1 від 21 серпня 2015 року (а.с.31-35, 37- 42).

Конвертація валюти здійснювалась за індикативним курсом АТ «ОТП Банк», який на дату реструктуризації 21 серпня 2015 року складав 23,00 грн. за 1 долар США, що підтверджується листом АТ «ОТП Банк» вих. № 200-85-1-2/448 від 03 червня 2016 року (а.с.48)

Згідно з Додатковим договором №5 від 25 серпня 2015 року до кредитного договору №CM-SME201/180/2008 від 01 квітня 2008 року позивач (позичальник) зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 250 000 грн., а АТ «ОТП Банк» (банк) здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 854 192,97 грн. (а.с.46-47)

Свої зобов`язання за Додатковим договором №5 від 25 серпня 2015 року до кредитного договору №CM-SME201/180/2008 від 01 квітня 2008 року позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 25 серпня 2015 року №200Т012XHZ про поповнення поточного рахунку на 250 000 грн. (а.с.44).

Так, позивач за місцем своєї реєстрації подав декларацію про доходи від підприємницької діяльності за 2015 рік у термін встановлений вказаною нормою, а саме до 09 лютого 2016 року, що не заперечується учасниками справи.

У 2016 році подавав декларацію у паперовому вигляді в одному екземплярі, що пояснює відсутність у нього її копії, та відповідно неможливості надати її до суду. Наявність цієї декларації у відповідних базах ГУ ДФС у Запорізькій області підтверджується у відповіді на заперечення від 28 травня 2019 року №9378/14/08-01-13-05-09, де зазначено, що декларація подана 03 лютого 2016 року за №.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за №1503/0/49 від 18 березня 2019 року за ознакою доходу «126» від АТ «ОТП Банк» нараховано на користь позивача суму 854 192,97 грн.

З метою підтвердження інформації, що відображена у відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, стосовно отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) протягом 2015 року в сумі 854 192,97 грн., ГУ ДФС у Запорізькій області направлено лист від 01 жовтня 2018 року №32832/10/08-01-49- 07 на адресу АТ «ОТП Банк» (а.с.113).

АТ «ОТП Банк» листом від 30 жовтня 2018 року №01-05-19-6/8208 надано підтвердження інформації про суми виплачених (нарахованих) доходів за ознакою « 126» на користь ОСОБА_1 у вигляді основної суми боргу (кредиту) анульований кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що в повному обсязі відображено у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (1-ДФ) у відповідному звітному періоді (а.с.142).

За результатами невиїзної позапланової документальної перевірки платника податків - фізичної особи, який не є суб`єктом господарювання ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу « 126» у 2015 році посадовими особами складено акт №106/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 07.03.2019 року (а.с.107-109).

На підставі вищезазначеного акта відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування - 170107,79 грн. та штрафні санкції - 42526,95 грн.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 31 травня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування - 12803,76 грн. та штрафні санкції - 3200,94 грн.

Законність та обґрунтованість вищезазначених повідомлень-рішень є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацами 1,4 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Статтею 78 Податкового кодексу України встановлено порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статті 77 та статті 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктами 79.2, 79.3 статті 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи копію наказу від 21.01.2019 року №219 про проведення документальної позапланової перевірки позивача (а.с.125) та повідомлення від 22.01.2019 року №42/900/14/08-01-13-05-5 та корінець повідомлення №42/900 від 22.01.2019 року, яким позивача запрошено для надання пояснень та підписання акта (довідки) перевірки отримано позивачем 22 лютого 2019 року, що не заперечується позивачем та підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.52, 126).

В свою чергу, як вбачається з акта перевірки №106/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 07.03.2019 року початок перевірки розпочато - 15 лютого 2019 року.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що відповідачем не дотримано вимоги статті 79 Податкового кодексу України щодо повідомлення позивача про дату початку та місце проведення такої перевірки, що в свою чергу позбавило позивача права бути присутнім при проведенні документальної невиїзної перевірки та надати свої пояснення щодо предмету перевірки.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, зокрема прийняття податкових повідомлень - рішень за її результатами.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постановах від 15 травня 2018 року по справі №809/1578/17, від 19 вересня 2018 року по справі №821/595/17, від 19 лютого 2019 року по справі №820/6323/17, від 21 травня 2019 року по справі №1940/1610/18, яка у відповідності до положень частини 5 статті 242 КАС України повинна враховуватися судом апеляційної інстанції при вирішенні аналогічної справи.

Щодо суми загального річного доходу, визначеного податковим органом, з якого нараховано зобов`язання з податку на доходи та військового збору, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктами 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

З визначеннями, наведеними у підпункті 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Верховна Рада України 09 квітня 2015 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» № 321-VIII (набрав чинності з 07 травня 2015 року), пунктом 3 якого підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 8.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.

Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла після 01 січня 2014 року і не була погашена після цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), що перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора.

Тобто, загальна норма підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначає, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням є додатковим благом, а спеціальна норма пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України конкретизує, що курсова різниця не вважається таким додатковим благом.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище правових норм, оскільки кредит, який отримав позивач в іноземній валюті у 2008 році у розмірі 93 600 доларів США станом на 1 січня 2014 року не був погашений у повному обсязі, визначення суми додаткового блага повинно здійснюватись з урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. В акті перевірки відсутнє дослідження відповідачем інформації про різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. Отже донарахування податку на доходи фізичних осіб було здійснено необґрунтовано та без встановлення його достовірності, що в свою чергу, призвело до завищення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року по справі №826/4240/18, від 14 листопада 2019 року по справі №520/10880/18, від 25 листопада 2019 року по справі №500/2252/18, яка у відповідності до положень частини 5 статті 242 КАС України повинна враховуватися судом апеляційної інстанції при вирішенні аналогічної справи.

Суд зазначає, що відповідно до листа АТ «ОТП БАНК» №01-05-19-6/8208 від 30 жовтня 2018 року, в якому банком зазначено, що у податковому розрахунку за формою 1-ДФ до суми додаткового блага включено як основну суму боргу (кредиту), так і проценти комісії та /або штрафних санкцій (пеню), сума прощеного (анульованого) банком боргу у розмірі 854192,97 грн. включає в себе не тільки основну заборгованість за кредитом (тіло кредиту), а й інші платежі, які в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не є доходом та не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Відповідачем не відображено у акті перевірки підтвердження складових суми прощеного (анульованого) кредитором боргу.

Відтак, оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 14 лютого 2019 року по справі №803/674/16.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги податкового органу щодо збільшення позивачу грошових зобов`язань з військового збору є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із збільшенням загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування і цим податком, як наслідок податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню, як і податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2019 року №, яким застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі №280/5178/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко