Справа № 480/4972/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 480/4972/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 06.04.20 року по справі № 480/4972/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 141 від 01.11.2019;

- зобов`язати Міноборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 на день встановлення інвалідності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що незважаючи на надання позивачем до розгляду комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум належних та достатніх доказів того, що в діях позивача були відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), відповідачем відмовлено у призначенні одноразової допомоги.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2019, зокрема, до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Сумський обласний військовий комісаріат.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 позов задовлено.

Визнано протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.11.2019 №141.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, на день встановлення інвалідності ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач та третя особа не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в 1981-1983 роках позивач проходив службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР у Афганістані.

За час проходження служби позивач отримав контузію, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 25.12.2013 №3301 (а.с.11), довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25), а також довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22.10.2014, відповідно до якої позивачу встановлена ІІІ група інвалідності (а.с.12), копією довідки від 27.07.2018 (а.с.77), копією військового квитка (а.с.78-79).

Вказані обставини також встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили у справі №591/2794/16-а (а.с.18-22), відтак в силу ст. 78 КАС України доказуванню не підлягають.

17.10.2014 позивачу МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії (а.с.4,12).

На звернення позивача про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, Сумським міським військовим комісаріатом листом від 20.04.2016 №2/1447 з посиланням на лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.03.2016 за №248/3/61719 повідомлено про те, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, та не здійснюється Міністерством оборони України, оскільки позивач звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2017 у справі №591/2792/16-а позовні вимоги задоволено та визнано протиправною відмову Міноборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 на день встановлення інвалідності (а.с.13-15).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2017 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №975 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (а.с.16-17).

21.06.2018 Верховний Суд залишив без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 у справі №591/2792/16-а (а.с.18-22).

Рішенням від 27.05.2019 у справі №480/424/19 Сумський окружний адміністративний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, визнав протиправною бездіяльність Міноборони України, яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018, та зобов`язано Міноборони України розглянути питання, згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.07.2019 (а.с.26-30).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 26.07.2018 позивач вкотре звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с.91), до якої ОСОБА_1 додав, крім іншого, довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25,89). Вказане звернення, як встановлено судовим рішенням, з додатком на 18 аркушах листом від 27.07.2018 №2/2394 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в свою чергу заяву позивача від 26.07.2018 та додані до неї документи направив «з попереднім висновком про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги» до Міноборони України листом №11/1892 від 02.08.2018 (а.с.66). Однак, Департаментом фінансів Міноборони України листом від 11.12.2018 за №248/3/6/2121 питання про призначення одноразової грошової допомоги не було розглянуто з посиланням на те, що таке питання, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 вже розглядалось та комісією прийнято відповідне рішення (а.с.92).

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №480/424/19 комісія Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 01.11.2019 розглянула пакет документів, направленого Сумським обласним військовим комісаріатом листом від 01.09.2019 (а.с.83) разом з поданою раніше ОСОБА_1 заявою від 26.07.2018 (а.с.91) та доданими до неї документами (а.с.64-65,67,70,71,75-80,82,85-92,4-5,10-22,26-30) та дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформивши своє рішення протоколом від 01.11.2019 №141 (а.с.81).

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення, з посиланням на ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», комісією зазначено, що заявником подані завідомо неправдиві відомості щодо поранення, зокрема, зазначено, що до поданих заявником документів додана довідка 6 відділу архіву військово-медичних документів від 06.02.2004 №6/3/2-34, у якій зазначено про отримання ОСОБА_1 мінно-вибухової травми.

Відповідно до довідки цього ж архіву від 22 січня 2019 №6/3/1-55 ОСОБА_1 до архіву не звертався, довідка не оформлювалася та не видавалася. У наданій копії попередньої довідки реквізити, формулювання філією Центрального архіву не використовуються, підпис працівника не відповідає оригіналу.

Про прийняте рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 листом від 15.11.2019 №11/2367 (а.с.23, 84).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час вперше встановлення інвалідності позивачу), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок КМУ №975).

Відповідно до п. 2 Порядку КМУ №975, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з п.3 Порядку КМУ №975 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у спірних правовідносинах є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням 17.10.2014 позивачу ІІІ групи інвалідності.

На день звернення позивача з заявами про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», діяв Порядок КМУ №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 11 Порядку КМУ №975 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Судовим розглядом встановлено, що позивачем у відповідності до вказаних норм, разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та довідкою медико-соціальної експертної комісії було додано, серед іншого, витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301 та довідку 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, що вбачається із супровідного листа від 02.08.2018 №11/1892 Сумського обласного військового комісаріату (а.с.66), а також супровідного листа від 01.09.2019 (а.с.83).

Згідно з п.12 Порядку КМУ №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 Порядку КМУ № 975 (в редакції чинній на час направлення супровідного листа від 02.08.2018 №11/1892 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.66), керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно п. 13 Порядку КМУ №975 (в редакції чинній на час повторного направлення документів Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 01.09.2019 (а.с.83) та прийняття оскаржуваного рішення), керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Розпорядником бюджетних коштів, після направлення Сумським обласним військовим комісаріатом розглянуто на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №480/424/19 подані документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги та прийнято рішення про відмову у призначенні такої виплати (а.с.81).

При цьому, як вбачається із оскаржуваного рішення єдиною підставою для такої відмови вказано ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із поданням позивачем завідомо неправдивих відомостей, а саме довідки від 06.02.2004 №6/3/2-34 (а.с.25,89).

Вказаний висновок ґрунтується на підставі іншої довідки від 22.01.2019 №6/3/1-55 філіалу Центрального архіву (а.с.70), відповідно до якої повідомлялось, що ОСОБА_1 до архіву не звертався, довідка від 06.02.2004 №6/3/2-34 не оформлювалась, не видавалась, у наданій довідці реквізити, формулювання філією Центрального архіву не використовуються, підпис працівника архіву не відповідає оригіналу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Вказані норми узгоджуються з п. 19 Порядку КМУ №975.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №480/424/19 було досліджено оригінал довідки 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.89) та рішенням у цій справі встановлено, що дана довідка, а також витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301 підтверджують факт отримання позивачем саме мінно-вибухової травми та контузії, а довідка від 22.01.2019 №6/3/1-55, на яку посилається відповідач (а.с.70), що отримана вже в січні 2019 року на запит ІНФОРМАЦІЯ_3 , направленого в грудні 2018 року, не спростовує вказаного вище факту, оскільки видана іншим структурним відділом Міністерства оборони РФ, а тому не може підтверджувати чи спростовувати інформацію, зазначену у довідці архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н.

Факт отримання контузії, пов`язаної з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, встановлено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 у справі №591/2794-16-а (а.с.16-17), що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що вказані вище обставини встановлені судовими рішеннями у справах №591/2794-16-а та №№480/424/19, які набрали законної сили, вони, в силу ст. 78 КАС України, відтак не потребують доказуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Проте, доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на перевірку правомірності довідки архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, матеріали справи не містять, судовим розглядом не встановлено.

Комісії для розгляду разом з заявою позивача була додана і довідка від 26.03.2019 Сумського ВП ГУНП в Сумській області, складеної за результатами розгляду звернення Сумського обласного військового комісаріату з приводу походження довідки (а.с.71). Однак, вказаною довідкою від 26.03.2019 зафіксовано, що перевіркою не встановлено у події ознак кримінального чи адміністративного правопорушення та прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення (а.с.71). При цьому, відповідач, у відповідності до п.13 Порядку КМУ №975, розглядаючи подані документи, не був позбавлений можливості прийняти рішення про повернення документів на доопрацювання, зокрема, у разі коли документи подано не в повному обсязі чи потребують уточнення.

Відтак, доводи відповідача з приводу надання позивачем завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції. Інших підстав, передбачених ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що подані позивачами, разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, документи підтверджують, що захворювання позивача, що призвело до його інвалідності, пов`язано з виконанням ним обов`язків військової служби, а не стала наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Стосовно доводів відповідача в частині пропуску позивачем строку реалізації свого права на призначення одноразової грошової допомоги згідно п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що дані обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення, відтак не впливають на правильність висновків викладених в рішенні суду першої інстанції.

Крім того, із змісту п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що протягом трьох років з дня виникнення у особи такого права вона повинна саме заявити про своє волевиявлення отримати таку допомогу шляхом, зокрема, подання відповідної заяви.

При цьому, судовим рішенням у справі №591/2794/16-а встановлено, що ще 24.11.2015 позивач вперше звернувся до Міноборони України через Сумський обласний військовий комісаріат із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак позивача повідомлено, що такі витрати повинні здійснюватись Державною прикордонною службою України (а.с.19 зворотній бік). Також судовими рішеннями у справах №591/2794/16-а, №480/424/19 судами встановлено, що ОСОБА_1 звертався з такою ж заявою (про призначення та виплати одноразової грошової допомоги) до Державної прикордонної служби України (а.с.64-65), а потім знову до відповідача - в 2016 році та 2018 році.

Відтак, позивач у встановлений законом строк повідомив про своє волевиявлення на отримання одноразової грошової допомоги, проте, з незалежних від нього причин, подана ОСОБА_1 , зокрема в 2016 році, заява розглянута Міністерством оборони України більше ніж через рік на виконання рішення суду - 18.08.2017 (а.с.67). При цьому, ні відповідач, ні третя особа, не надали доказів на підтвердження того, що про прийняте 18.08.2017 рішення повідомлено позивача вчасно, що, в свою чергу, позбавило позивача права у найкоротші терміни подати додаткові докази разом з відповідною заявою. Натомість, в матеріалах справи містяться докази (а.с.68), які підтверджують той факт, що про прийняте 18.08.2017 рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та його підстави, позивач дізнався лише 24.07.2018, та одразу ж подав ще одну заяву про призначення одноразової грошової допомоги 26.07.2018 (а.с.91). Однак, відповідач повторно не прийняв будь-якого рішення, у зв`язку з чим, позивач знову змушений був звернутись до суду для захисту порушеного права, яким зобов`язано вирішити подану заяву.

Крім того, судовим рішенням по справі №480/424/19 (а.с.26-30) встановлено, що довідка від 22.01.2019 №6/3/1-55, отримана в 2019 році не спростовує правомірність довідки, отриманої позивачем ще в 2004 році, яка і підтверджує характер отриманих поранень. Рішенням у справі №480/424/19 судом було зобов`язано відповідача прийняти рішення саме з урахуванням висновків судом. В той же час, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , на виконання рішення суду, відповідач, прийняв рішення без урахуванням зазначених вище висновків суду (а.с.26-30).

Відповідно до відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, судовим розглядом встановлено відсутність дотримання відповідачем вимог обґрунтованості, з урахуванням усіх обставин, а також пропорційності під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.

Крім того, відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В спірних правовідносинах, з урахуванням того, що позивач протягом тривалого часу не може реалізувати своє право на соціальний захист, передбаченого ст.46 Конституції України щодо отримання одноразової грошової допомоги, за тих умов, що ним для цього було надано всі необхідні документи, а також постійно вживались заходи щодо отримання такої допомоги, відтак, таке втручання держави у право на мирне володіння майном позивача було зроблено без урахуванням принципу пропорційності, без дотримання необхідного балансу між інтересами держави і суспільства (особи), а також між метою і засобами.

Відтак, доводи відповідача про пропуск позивачем строку, встановленого законом для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в контексті спірних правовідносин є необґрунтованими.

З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.11.2019 №141, не може відповідати критеріям правомірності, визначеної у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, підлягає визнанню протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 на день встановлення інвалідності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно доводів відповідача, що суд не може зобов`язати Міноборони України до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дійсно, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Тобто, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15. від 16.09.2015 у справі №826/4418/14.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що, як вже вище зазначалось, позивач неодноразово звертався із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідачем неодноразово допускалась бездіяльність щодо розгляду даного питання та прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які визнані судом протиправними, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що належним способом захисту прав позивача в спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу., відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року по справі №480/4972/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 05.10.2020 року