Справа № 440/642/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 440/642/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Головко А.Б., м. Полтава) від 03.03.2020 року (повний текст складено 06.03.2020 року) по справі № 440/642/20

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 19.11.2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 19.11.2019 № протиправно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальному розмірі 40557,34 грн., оскільки ним своєчасно проводилось перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до бюджету. Позивач стверджував, що працівниками бухгалтерії була допущена технічна помилка у зазначенні номеру рахунку, на який перераховані кошти. Однак саме перерахування відбулося своєчасно. Разом з тим зауважив, що законом передбачено відповідальність за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених суми єдиного внеску на невідповідний рахунок. Помилка в зазначенні номеру рахунку не є несплатою, так само не є несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання - на думку позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 листопада 2019 року.

Стягнуто на користь Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що оскільки позивачем не забезпечено своєчасну сплату єдиного внеску, самостійно визначеного у поданих звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контролюючим органом правомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 36270,57 грн та нараховано пеню у розмірі 4286,77 грн. Також зазначив, що судом при вирішенні справи не було надано оцінку своєчасності сплати позивачем єдиного внеску за весь спірний період.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Військова частина НОМЕР_1 зареєстрована як юридична особа та перебуває на обліку в Полтавській ДПІ (Полтавський район) Полтавського управління ГУ ДФС у Полтавській області як платник єдиного внеску. У період з 16.12.2016 по 12.02.2019 позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в Слов`янській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Слов`янський район).

20.12.2018 року позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад 2018 року, сума нарахованого єдиного внеску становить 17320,29 грн.

Також, 18.06.2019 року позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2019 року, у результаті чого в інтегрованій картці платника по коду платежу червня 2019 року проведені нарахування в сумі 13091,26 грн.

20.08.2019 року позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2019 року, у результаті чого в інтегрованій картці платника по коду платежу серпня 2019 року проведені нарахування в сумі 1607,70 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач сплатив нараховані на підставі вище наведених звітів суми єдиного внеску, що підтверджується копіями платіжних дорученнями №596 від 26.11.2018 на суму 17320,29 грн, № 273 від 29.05.2019 на суму 13091,26 грн, №416 від 30.07.2019 на суму 1607,70 грн. Факт сплати єдиного внеску за вказані періоди не заперечує і сам відповідач.

Разом з тим сплачуючи єдиний внесок під час перебування на обліку у Слов`янській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Слов`янський район) у період з 26.11.2018 по 27.11.2018, позивачем було допущено помилку у банківських реквізитах отримувача коштів та замість правильного рахунку № НОМЕР_2 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) єдиний внесок сплачений на помилковий рахунок №0541 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців), а також перебуваючи на обліку у Полтавському ДПІ (Полтавський район) Полтавського управління ГУ ДФС у Полтавській області у період з 29.05.2019 по 31.05.2019, з 30.07.2019 по 31.07.2019 допущено помилку у банківських реквізитах отримувача коштів та замість правильного рахунку № НОМЕР_3 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) єдиний внесок сплачений на помилковий рахунок №0541 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців).

Отже, позивачем у період з 26.11.2018 по 27.11.2018 помилково сплачено суми єдиного внеску на аналітичний рахунок № 0541, символ звітності 202 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців), у той час як слід сплачувати на аналітичний рахунок № 0541, символ звітності 201 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), та у період з 29.05.2019 по 31.05.2019, з 30.07.2019 по 31.07.2019 на неправильний рахунок-№ 0541 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців) замість правильного № 1624 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами).Факт невірного зазначення реквізитів рахунку сторонами не оспорювався.

Після виявлення помилок у реквізитах рахунків позивач подав до Головного управління ДПС у Полтавській області заяви про перерахування помилково сплачених коштів єдиного внеску у сумі 23926,29 грн з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок НОМЕР_3 ; у сумі 17320,29 грн з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок НОМЕР_3 ; у сумі 1607,70 грн з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок НОМЕР_3 .

Разом з тим, 19.11.2019 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску /а.с.76/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 36270,57 грн та нараховано пеню у 4286,77 грн.

Позивач, не погодившись із спірним рішенням, провів процедуру його адміністративного оскарження, за наслідком якої, рішенням ДПС України №306/5/99-00-08-06-01-06 від 15.01.2020 скаргу залишено без задоволення, а рішення ГУ ДПС у Полтавській області № від 19.11.2019-без змін.

Позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що накладення на позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування суми єдиного соціального внеску є протиправним, оскільки помилкове зазначення розрахункового рахунку під час сплати не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми у визначений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 3 Закону України№ 2464-VІ визначає, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до абз. 7 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України, органах Міністерства внутрішніх справ України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі враховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані спланувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, врахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9Закону України № 2464-VІ).

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до пункту 11 статті 9 Закону України № 2464-VІ, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно із законом.

Згідно із частиною десятою статті 25 Закону України № 2464-VІ, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з пунктом 1 розділу VII наказу Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 року № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Інструкція № 449), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449 визначено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону України № 2464-VI до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року - 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року - у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Відповідно до пункту 7 розділу VII Інструкції № 449 рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів. За результатами розгляду акта документальної перевірки рішення про нарахування пені та застосування штрафів приймається протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску.

З матеріалів справи встановлено, що сплачуючи єдиний внесок під час перебування на обліку у Слов`янській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Слов`янський район) у період з 26.11.2018 по 27.11.2018, позивачем було допущено помилку у банківських реквізитах отримувача коштів та замість правильного рахунку № НОМЕР_2 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) єдиний внесок сплачений на помилковий рахунок №0541 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців), а також перебуваючи на обліку у Полтавському ДПІ (Полтавський район) Полтавського управління ГУ ДФС у Полтавській області у період з 29.05.2019 по 31.05.2019, з 30.07.2019 по 31.07.2019 допущено помилку у банківських реквізитах отримувача коштів та замість правильного рахунку № НОМЕР_3 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) єдиний внесок сплачений на помилковий рахунок №0541 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців).

Згідно з частиною 4 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року №122 (далі - Положення № 122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначействі України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 Положення № 122 встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Тобто, зі змісту пунктів Положення № 122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок.

Правовий аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що допущення платником помилок під час перерахування сум єдиного внеску на невірний бюджетний казначейський рахунок, має кваліфікуватися як дія, хоч й помилкова.

Варто відмітити, що єдиний внесок належить до загальнодержавних податків та надходить до Державного бюджету України.

Оскільки суми єдиного внеску сплачені позивачем на єдиний казначейський рахунок, то перерахування таких коштів із помилковим зазначенням рахунку єдиного соціального внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у визначений відповідною нормою Закону України № 2464-VI строк.

Аналізуючи наведені вище норми та враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем обов`язок зі сплати єдиного внеску виконано вчасно, у встановлений Законом термін для такої сплати та який зарахований до бюджету.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частинами 10 та 11 статті 25 Закону України № 2464-VI.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 7 лютого 2019 року у справі № 820/3561/16, від 25 березня 2019 року у справі № 823/567/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 822/3323/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми бору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначені нормами Закону України № 2464-VІ строки, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності винесення оскаржуваного рішення є помилковими з вищезазначених підстав.

При цьому, внаслідок допущених позивачем помилок у банківських реквізитах з листопада 2018 року у підприємства виникала недоїмка, яка погашалась за рахунок сплати у наступні періоди. Тобто, помилковий висновок податкового органу про несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску слугував підставою для нарахування недоїмки, штрафних санкцій та пені, що стало підставою подальших недоїмок.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем законодавчо встановленого строку сплати єдиного внеску за період листопад-грудень 2018 року, січень-вересень 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення від 19.11.2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі №440/642/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 05.10.2020 року