Справа № 240/12547/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12547/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

01 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника відповідача - Самчук Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу №ЖИ125/ЖТ2496/84/АВ/П/ТД-ФС від 05.12.2019 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Держпраці у Житомирській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснив допуск осіб до роботи без укладення трудового договору та з метою приховання неоформлених трудових відносин.

Позивач, в свою чергу, направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив колегію суддів їх задовольнити.

Позивач в судове засіданні не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець. Видами господарської діяльності є: код КВЕД 96.02 "Надання послуг перукарнями та салонами краси"; код КВЕД 47.19 "Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах"; код КВЕД 47.75 "Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах" (основний); код КВЕД 47.82 "Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям".

29 листопада 2019 року Управлінням Держпраці у Житомирській області видано наказ №2209 про проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 ..

Для проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормально - правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 29 листопада по 12 грудня 2019 року на підставі вказаного наказу виписано направлення на проведення заходу державного контролю від 21.11.2019 № 1890/04 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 і заступнику начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 .

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЖТ2496/84/АВ від 02.11.2019, яким зафіксовано порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України та Постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" №413 від 17.06.2015 року та встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 троє працівників фактично були допущені до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Порушення є триваючим на день проведення заходу державного контролю.

05 грудня 2019 року Управлінням Держпраці у Житомирській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ125/ЖТ2496/84/АВ/П/ТД-ФС. Цією постановою на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 375 570 грн.

Зазначені вище обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він довів свої вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів наявність використання позивачем праці працівників без належного документального оформлення та не повідомлення контролюючих органів про оформлення найманих працівників, і, відповідно, законність винесення оскаржуваної постанови, що підтверджено доказами, перевіреними в суді. На переконання суду, посадовими особами, при проведенні інспекційного відвідування позивача допущено порушення порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та не враховані фактичні обставини справи. Відповідачем не доведено існування обставин на підставі яких прийнято постанову, а саме факту порушення позивачем частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та допуску до роботи трьох працівників без укладання трудового договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена відповідачем з використанням повноважень останнього без мети, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та оскаржуваному рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду та враховує наступне.

Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Досліджуючи правомірність застосування відповідачем до позивача відповідальності передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 6 Положення про Управління Держпраці у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року №8 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення) Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Статтею 6 Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (Закон №877-V) визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, державний контроль за додержанням законодавства про працю може бути здійснений як у формі проведення перевірок (планові та позапланові), так і в формі інспекційних відвідувань.

Постановою від 26.04.2017 №295 Кабінет Міністрів Українизатвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Тобто підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої статтею 265 КЗпП Україниє вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування та відображається у відповідному акті. При цьому, докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку №295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналіз даної норми вказує на те, що для того, щоб настала відповідальність, у даному випадку фізичної особи-підприємця, необхідно два фактора: перший фактор - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (у спірному випадку) та другий обов`язковий фактор - виплата заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Тобто лише при наявності цих двох обов`язкових факторів настає негативний наслідок до такої фізичної особи-підприємця - застосування штрафу у розмірі тридцятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною другою статті 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із пп. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Частиною 2 статті 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.

При цьому, диспозиція ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, а визначення санкції за абзацом другим цієї частини ст. 265 КЗпП України потребує точного визначається кількості працівників, щодо яких скоєно порушення.

Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці конкретно визначеної особи (осіб).

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, при виході 29.11.2019 року за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично працювали три фізичні особи, а саме:

- гр. ОСОБА_4 - надавала послуги манікюру клієнтам. Відповідно до усних пояснень, наданих інспекторам праці, які зафіксовані засобами відеотехніки, до роботи її допустив ОСОБА_1 ;

- гр. ОСОБА_5 (особа відмовилась називати повністю прізвище та по-батькові). Відповідно до усних пояснень, наданих інспекторам праці, які зафіксовані засобами відеотехніки, до роботи її допустив ОСОБА_1 ;

- гр. ОСОБА_6 - надавала послуги манікюру клієнтам. Відповідно до усних пояснень, наданих інспекторам праці, які зафіксовані засобами відеотехніки, до роботи її допустив ОСОБА_1 , в усній формі повідомила, що стажується з надання послуг манікюру у ОСОБА_1 майже місяць, з графіком роботи п`ять днів на тиждень.

Таким чином, перевіряючими у акті зроблено висновок, що у ФОП ОСОБА_1 троє працівників фактично були допущені до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом підприємця, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, і факт знаходження громадян на робочих місяцях підтверджено фотофіксацією.

Проте, як встановлено судом, в акті інспекційного відвідування відсутні відомості про пристрій за допомогою якого здійснено фотофіксацію, а фотофіксація осіб при здійсненні інспекційного заходу проведена на особистий мобільний телефон інспектора. Крім того, матеріали зафіксовані засобами фото та відеотехніки не містять відомостей, які б могли ідентифікувати вказаних осіб, у тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, тощо. Відповідачем не відібрано пояснення у зафіксованих на відеозаписі осіб, щодо перебування їх у трудових правовідносинах саме з позивачем, їх посадових обов`язків та безпосереднього місця роботи.

Також, щодо наявності чи відсутність в діях позивача факту допуску осіб до роботи без оформлення трудового договору, в судовому засіданні в суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_4 , яка пояснила, що вона не була працівником ФОП ОСОБА_1 , а лише 29 листопада 2019 року прийшла на співбесіду по домовленості по телефону із власником для проходження стажування. До роботи допущена не була, працює у позивача з 06 грудня 2019 року згідно наказу. Так, в матеріалах справи міститься наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 "Про прийом на роботу" № 1-К від 06 грудня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_4 прийнято на посаду манікюрника з 09 грудня 2019 року з окладом згідно штатного розпису та копія трудової книжки із записом про прийняття на посаду згідно наказу №1-К від 06.12.2019 року.

В свою чергу, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що на момент перевірки працювала в ОСОБА_1 у вільний від навчання час по цивільно-правовому договорі, оскільки не мала можливості працювати весь день. Також, зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в день проведення перевірки, бачила перший раз.

Також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 укладено з ОСОБА_6 договір про надання послуг (виконання робіт) № 1 від 01 листопада 2019 року, де зазначено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з манікюру за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавець надає послуги на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Факт надання відповідних послуг з боку виконавця буде засвідчуватись Актами прийому-передачі наданих послуг. На підтвердження виконання замовником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і гр. ОСОБА_6 укладеного цивільно - правового договору про надання послуг наявний акт приймання-передачі робіт.

Крім того, в матеріалах справи міститься наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №2-К від 09 грудня 2019 року , про прийом на роботу ОСОБА_6 на посаду манікюрника з 10 грудня 2019 року з окладом згідно штатного розпису та копія трудової книжки, де зазначено, що з 10.12.2019 року прийнята на посаду манікюрник згідно наказу.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що дії ФОП ОСОБА_1 щодо укладення договорів цивільно-правового характеру не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст. 24 КЗпП України у відносинах з ОСОБА_6 ..

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ125/ЖТ2496/84/АВ/П/ТД-ФС від 05.12.2019 року, винесена відповідачем необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Судом встановлено відсутність в діях позивача допуску осіб до роботи без оформлення трудового договору. В свою чергу відповідачем не доведено існування обставин порушення позивачем частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та допуску до роботи трьох працівників без укладання трудового договору. Будь-яких інших доказів на підтвердження допуску до роботи без оформлення трудових відносин позивачем з вказаними особами суду надано не було.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем не вжито усіх заходів з метою зібрання достатньої доказової бази під час проведення інспекційного відвідування та передчасного висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснив допуск осіб до роботи без укладення трудового договору та з метою приховання неоформлених трудових відносин.

Оскільки висновки щодо порушень фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, суд апеляційної інстанції вважає такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами, тому оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 жовтня 2020 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.