Справа № 440/563/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 р.Справа № 440/563/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бойко С.С., м. Полтава) від 22.04.2020 по справі № 440/563/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77"

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СААДА 77", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ від 14.01.2020 № 1288-СГ; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву № 39/19 від 12.12.2019, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у формі листа від 14.01.2020 № 1288-СГ.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ТОВ "СААДА 77" від 12.12.2019 № 39/19 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 48,421 га на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення зі зміною цільового призначення з урахуванням правових висновків сформульованих судом у даному рішенні.

Стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким визнати протиправним та скасувати наказ від 14.01.2020 № 1288-СГ та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву № 39/19 від 12.12.2019, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував всі вимоги позивача, що не дозволяє йому в повній мірі захистити порушене право.

Вказує, що ухвалюючи рішення суд обмежився лише зобов`язанням відповідача повторно розглянути клопотання позивача без зобов`язання надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою визначених у клопотанні ділянок. Зазначив, що оскільки ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд в даному випадку неналежним чином захистив його порушені права.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.12.2019 року позивач звернувся до відповідача з листом № 39/19 від 12.12.2019, в якому просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 48,421 га на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення (пасовище) зі зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій з метою подальшого відведення цих ділянок в довгострокову оренду під проект будівництва, обслуговування та експлуатації енергогенеруючого об`єкту. Межі земельних ділянок були визначені на карті, що додавалася до листа.

Наказом № 1288-СГ від 14.01.2020 відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області, площею 48,421 га кадастровий номер :00:019:0273 з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Не погоджуючись із правомірністю відмови, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача про відмову позивачу у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправним, оскільки не містить чітких мотивів відмови у його наданні. Також суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник фактично не оскаржує рішення суду в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у формі листа від 14.01.2020 №1288-СГ, незгода стосується виключно висновків суду про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання без зобов`язання надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою визначених у клопотанні ділянок.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 року по справі № 815/6057/16 звернув увагу, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у користування відповідно до ст. 123 ЗК України є завершальним етапом визначеної законом процедури.

Частиною третьою статті 123 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини третьої статті 123 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі №823/176/17).

Колегія суддів зазначає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

У даній справі судом першої інстанції не досліджувалось питання належності поданих позивачем документів та не встановлювалась наявність/відсутність інших підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2020 року по справі № 820/4896/16.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 48,421 га на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення зі зміною цільового призначення з урахуванням правових висновків сформульованих судом у даному рішенні.

В зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.12.2019 № 39/19, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу визначення судом неналежного та неефективного способу захисту порушених прав позивача.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 23.05.2018 року по справі № 825/602/17 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини у справах є різними.

Так, підставою для звернення до суду по справі № 825/602/17 слугувало те, що позивач вже зверталася з позовом до суду до того ж Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з вимогами визнати протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, проте, не зважаючи на рішення суду, відповідач повторно відмовив у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з тих же саме підстав, що вже були предметом розгляду в суді.

Натомість, у даній справі позивач не надав доказів повторного звернення із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведенняземельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів, а також повторної відмови відповідача у її наданні з тих саме підстав.

Також, оскільки у постанові від 22.12.2018 року по справі № 804/1469/17 Верховний Суд дійшов висновку, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання позивача про надання йому дозволу, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на вказану правову позицію, як підставу для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відтак, суд першої інстанції правильно визначив належний спосіб захисту та відновлення прав позивача у цій справі.

Разом з тим, приймаючи рішення суд першої інстанції не вказав жодних висновків щодо відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Крім того, як вбачається з резолютивної частини рішення, суд першої інстанції зазначив про повне задоволення позовних вимог, в той час, як фактично позов задоволено частково.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, шляхом доповнення резолютивної частини рішення висновком про часткове задоволення адміністративного позову, а також мотивувальної частини рішення суду висновками та підставами відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" від 12.12.2019 № 39/19, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі №440/563/20 змінити.

Доповнити мотивувальну частину рішення висновками та підставами для відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" від 12.12.2019 № 39/19, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:019:0273 площею 48,421 га зі зміною цільового призначення з земель сільськогосподарського призначення державної власності код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу та надання її в оренду для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення код КВЦПЗ 14.01 - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій під будівництво та обслуговування об`єктів інфраструктури з виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні, Полтавська область за межами населених пунктів.

Викласти абзац перший резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" (вул. Першотравнева, 1, оф. 68, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину рішення наступним абзацом: Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" в задоволенні іншої частини позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 02.10.2020 року