Справа № 200/14201/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

05 жовтня 2020 р. Справа №200/14201/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - відповідач) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2020 року у справі № 200/14201/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №42470 від 27 червня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Український Фінансовий Світ".

Присуджено до стягнення з Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (ідентифікаційний код 21708016, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) кошти у розмірі 185 500,00 (сто вісімдесят п`ять тисяч) гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42470 від 27 червня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Український Фінансовий Світ".

До Донецького окружного адміністративного надійшла заява представника ОСОБА_1 , відповідно до якої заявник просить:

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом одного місяця з

дати прийняття ухвали подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у справі № 200/14201/19-а.

Вказана заява фактично обгрунтована тим, що відповідач відмовляється виконувати рішення суду.

Розглянувши заяву представника позивача про встановлення судового контролю, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця).

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, про що просив позивач, є правом, а не обов`язком суду і таке право не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України) та не виключає можливості примусового виконання рішення суду, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права (щодо того, що таке зобов`язання суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду) викладені в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 823/1265/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що невиконання відповідачем рішення суду добровільно є не є обов`язковою підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення, а може бути підставою для його примусового виконання, у порядку, встановленому, Законом України "Про виконавче провадження".

Посилання заявника на те, що загальний порядок виконання судового рішення не дає очікуваного результату, а відповідач чинить перешкоди для виконання судового рішення, як на підставу даної заяви судом не приймається.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має широкий перелік прав та засобів примусу для забезпечення примусового виконання судового рішення, а заявник має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання рішення суду порушено його права, свободи чи інтереси.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Керуючись ст. ст. 167, 243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі - відмовити.

Ухвала постановлена 05 жовтня 2020 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя С.І. Бабіч