Справа № 160/11593/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
секретаря судового засідання Грунської Ю.О.,
представника позивача Курячого А.М.,
представника відповідача не з`явився,
представник третьої особи -
ТОВ «Росвен Інвест Україна» не з`явився,
представник третьої особи -
державного підприємства «Сетам» не з`явився,
22 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна», державне підприємство «Сетам», у якій позивач просить скасувати постанову приватного виконавця Дніпроптеовської області Русецької О.О. від 14.09.2020 року про опис та арешт майна боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № 62766886.
Представник позивача у судовому засіданні просив позов задоволити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю « Росвен Інвест Україна» у судове засідання не з`явився, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд зазначає, що відповідно ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Тому, з огляду на встановлені КАС України строки розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Представник третьої особи - державного підприємства «Сетам» у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
14.09.2020 року приватним виконавцем округу Дніпропетровської області Русецькою Оксанок Олександрівною винесена постанова про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 62766886 по примусовому виконанні виконавчого напису від 12.03.2019 року №375, вчиненого Апатенко М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
За результатами проведення виконавчих дій описано майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4,2013 р.в., тип - універсал - В легковий, чорного кольору, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 з метою його подальшої реалізації та передано на зберігання третій особі - представнику ДП «СЕТАМ» ОСОБА_2 .
Також, в порушення п.3 ч.5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець не зазначила а ні об`єм двигуна, а ні вид пального, пробіг, а ні інформацію про комплектацію автомобіля. В порушення п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові не зазначено паспортних даних, місцепроживання (або коду ЄДРПОУ, місцезнаходження юридичної особи) особи, якій було передано арештоване майно на зберігання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосував чинні на момент їх виникнення норми законодавства.
Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Частинами першою, третьою та четвертою статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 14.09.2020 року про опис та арешт майна боржника, винесеної в рамках виконавчого провадження № 62766886, в останній не зазначено об`єму двигуна, виду пального, пробігу, інформацію про комплектацію автомобіля. Крім того, в ній також не зазначено паспортних даних та місця проживання зберігача - ОСОБА_2 . Не вказано строки обмеження права користування майном.
Не зважаючи на те, що приватним виконавцем Русецькою О.О. при винесенні постанови від 14.09.2020 р. допущено вищенаведені порушення, суд вважає, що такі порушення не вплинули на суть постанови, якою майно було описано та арештовано.
Тобто, окремі порушення щодо не зазначення об`єму двигуна, виду пального, пробігу, інформації про комплектацію автомобіля, паспортних даних та місця проживання зберігача, строків обмеження права користування майном не є підставою для скасування загалом постанови про опис та арешт майна боржника від 14.09.2020 р., так як таке скасування може призвести до розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або незаконних дій з описаним та арештованим майном, що, в подальшому, може мати наслідком невиконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. від 12.03.2019 року № 375, який є обов`язковим до виконання.
Щодо доводів позивача стосовно не повідомлення його, як боржника про дату, час та місце проведення виконавчої дії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Суд враховує, що позивачу було відомо про наявність виконавчого провадження №62766886, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. від 12.03.2019 року №375, та намірів приватного виконавця здійснювати виконавчі дії за адресою скаржника, про що у позовній заяві не заперечується самим позивачем.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до пунктів 6, 15 ч. 3 ст. 67 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Таким чином, приватний виконавець в межах наданих йому законом повноважень правомірно здійснив опис та арешт майна автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4,2013 р.в., тип - універсал - В легковий, чорного кольору, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 за участі представника стягувача та понятих.
Знаходження таких осіб при проведенні виконавчих дій не суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження".
Обов`язкова ж присутність боржника при вчиненні вищенаведених дій виконавцем нормами закону не вимагається.
Суд критично оцінює і посилання позивача на відсутність підпису зберігача в оскаржувані постанові, оскільки з наданої позивачем копії постанови вбачається, що такий підпис у ній наявний у п.3 постанови.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Частиною 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").
Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження").
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації своїх повноважень.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, наданих йому законом, і при прийнятті оскаржуваної постанови дотримався критеріїв адміністративно процедури, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та ст.2 КАС України.
Натомість доводи позивача, з огляду на вищевикладене, є не обґрунтованими, а тому такий позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі не стягуються.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Судові витрати у справі не стягуються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук