Справа № 160/5287/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року Справа № 160/5287/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.
позивача представника співвідповідача ОСОБА_1 Петренко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, співвідповідач - Міністерство юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
13 травня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, треті особи на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якій позивач з урахуванням уточнення від 25 травня 2020 року просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом засідання від 12 грудня 2019 року № 56, в частині затвердження результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 , визнання його таким, хто не склав кваліфікаційний іспит приватного виконавця є протиправним, оскільки прийнято необґрунтовано та безпідставно. Вказує, що на його думку, кількість балів, набраних в автоматизованому тестуванні та виставлених за виконання практичного завдання є заниженими. Вважає, що практичне завдання виконано позивачем належним чином, а саме за результатами виконання практичного завдання позивачем було прийнято рішення відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, проте членами Кваліфікаційної комісії було поставлено позивачу найнижчу оцінку - 4 бали. Зазначає, що оцінювання практичного завдання позивача не відповідає ч.ч.1, 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 розд.ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 515/5, розд.4 наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політки від 28.05.2004р. № 97, п.2 Положення про Кваліфікаційну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017р. № 3792/5, проведене з неправильним визначенням показників успішності вирішення практичного завдання, чим не дотримано вимог абз.3-6, 9-12 п.17 розд.V Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.10.2016р. № 3053/6.
Ухвалою суду від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 08.07.2020 року призначено розгляд адміністративної справи № 160/5287/20 за правилами загального позовного провадження, та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 06.08.2020 року залучено до участі у справі № 160/5287/20 співвідповідача - Міністерство юстиції України.
07.07.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивачем наведено доводи, аналогічні доводам, викладеним у позові. Також вказано, що протокол засідання Кваліфікаційної комісії від 12.12.2019 року № 56 не містить імен та по батькові присутніх членів, не підписаний головою комісії, та не містить балів, виставлених індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за кожним критерієм оцінювання практичного завдання позивача, суми балів за результатом оцінки критерію, розрахунку остаточної оцінки кожного критерію та загального балу за виконання практичного завдання. Щодо дискреційних повноважень зазначено, що дискреційні повноваження не повинні використовуватись органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.
27.07.2020 року Міністерством юстиції України подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що протокол від 12.12.2019 року № 56 повністю відповідає вимогам п.19 розділу V Порядку та п.17 Положення. Будь-яких порушень членами Кваліфікаційної комісії норм чинного законодавства позивач не надав. Оцінка успішності виконання ОСОБА_1 практичного завдання здійснювалась Кваліфікаційною комісією відповідно до вимог Закону, Положення та Порядку.
Також 25.08.2020 року Міністерством юстиції України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, аналогічні доводам, наведеним у відзиві від 30.06.2020 року.
У судовому засіданні 24.09.2020 року позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник співвідповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві.
Заслухавши пояснення позивача, представника співвідповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що відповідно до листа секретаря Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України Ботезат Л.В. від 05.12.2019 року № 89-2019/КК ОСОБА_1 повідомлено про допущення до складання кваліфікаційного іспиту приватних виконавців, який призначено на 12.12.2019 року о 10 год. 00 хв.
ОСОБА_1 , як особі, допущеній до кваліфікаційного іспиту приватних виконавців, для реєстрації в системі тестування присвоєно ім`я доступу (логін): ІНФОРМАЦІЯ_1 , пароль: ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 отримав наступні бали: за виконання тестових завдань теоретичної частини - 47,5; за виконання ситуаційних завдань - 22; за виконання практичного завдання - 4,00; загальна кількість - 73,50, результат автоматичного анонімного тестування особи - іспит не складено.
12.12.2019 року Кваліфікаційною комісією приватних виконавців Міністерства юстиції України прийнято рішення, оформлене протоколом № 56, відповідно до якого ОСОБА_1 , який отримав загальну кількість 73,50 є особою, якою іспит не складено, внаслідок чого вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі посвідчення приватного виконавця.
Вказане рішення прийнято одноголосно кількістю шість голосів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до статті 16 Закону № 1403-VIII приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою статі 18 Закону № 1403-VIII приватним виконавцем може бути громадянин України, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту не нижче другого рівня, володіє державною мовою, має стаж роботи у галузі права після отримання відповідного диплома не менше двох років та склав кваліфікаційний іспит.
Частиною першою статті 17 зазначеного Закону обумовлено, що Міністерство юстиції України, серед іншого:
формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень;
забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: порядок проходження навчання та стажування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця; перелік документів, які подаються Кваліфікаційній комісії приватних виконавців особою, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, для підтвердження відповідності цієї особи вимогам, встановленим частинами першою та другою статті 18 цього Закону; порядок допуску таких осіб до складання кваліфікаційного іспиту; порядок складання кваліфікаційного іспиту; порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями;
видає посвідчення приватного виконавця;
визначає вимоги до офіса приватного виконавця;
забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців.
Положеннями статті 19 Закону № 1403-VIII визначено, що для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, та вирішення питання щодо надання права на здійснення діяльності приватного виконавця при Міністерстві юстиції України утворюється Кваліфікаційна комісія приватних виконавців (далі - Кваліфікаційна комісія).
Положення про Кваліфікаційну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.
До складу Кваліфікаційної комісії входять дев`ять членів, по чотири з яких призначаються Міністерством юстиції України, у тому числі Міністр або заступник Міністра, та з`їздом приватних виконавців України, один член призначається Радою суддів України. Строк повноважень членів Кваліфікаційної комісії становить два роки.
Кваліфікаційна комісія: 1) визначає дату складення кваліфікаційних іспитів; 2) розробляє та затверджує перелік питань автоматизованого анонімного тестування; 3) розглядає документи, подані особами, які мають намір отримати право на здійснення діяльності приватного виконавця, на відповідність вимогам, визначеним цим Законом; 4) проводить кваліфікаційні іспити та затверджує їх результати; 5) приймає рішення про видачу посвідчення приватного виконавця.
Рішення Кваліфікаційної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим. Рішення Кваліфікаційної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії. Засідання Кваліфікаційної комісії є гласним.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 року № 3792/5 затверджено Положення про Кваліфікаційну комісію приватних виконавців (далі - Положення).

У своїй діяльності Кваліфікаційна комісія керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту (пункт 2 Положення).

Згідно пункту 4 Положення Кваліфікаційна комісія відповідно до покладених на неї завдань:

визначає дату складення кваліфікаційних іспитів особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

розробляє та затверджує перелік тестових завдань (перелік тестових питань теоретичної частини, ситуаційні завдання та практичні завдання) автоматизованого анонімного тестування для проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

розглядає документи, подані особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, на відповідність вимогам, визначеним Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

проводить кваліфікаційні іспити осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

затверджує результати кваліфікаційних іспитів осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

приймає рішення про видачу посвідчення приватного виконавця.

До складу Кваліфікаційної комісії входять дев`ять осіб, чотири з яких призначаються Міністерством юстиції України, у тому числі Міністр або заступник Міністра, чотири з`їздом приватних виконавців України та один Радою суддів України (пункт 5 Положення).

Згідно пунктів 6, 8 Положення персональний склад Кваліфікаційної комісії затверджується наказом Мін`юсту.

Головою Кваліфікаційної комісії є Міністр юстиції України або заступник Міністра юстиції України.

Відповідно до пункту 23 Положення за результатами проведення засідання Кваліфікаційна комісія приймає рішення про:

допуск особи, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, до складання кваліфікаційного іспиту;

відмову в допуску особи, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, до складання кваліфікаційного іспиту;

затвердження дати складання кваліфікаційного іспиту особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

затвердження переліку тестових завдань (переліку тестових питань теоретичної частини, ситуаційних завдань та практичних завдань) автоматизованого анонімного тестування для проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

затвердження результатів кваліфікаційних іспитів осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця;

видачу посвідчення приватного виконавця.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.10.2016 року № 3053/5 затверджено Порядок допуску до професії приватного виконавця (далі - Порядок), який визначає єдину процедуру допуску до професії приватного виконавця осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця (далі - особи).

Відповідно до пункту 16 Розділу V Порядку, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконання практичного завдання полягає у вирішенні особою запропонованої їй Системою тестування практичної ситуації, що виникає під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, шляхом надання ґрунтовної відповіді та за необхідності складання проекту процесуального документа.

Згідно пунктом 17 Розділу V Порядку практичне завдання складається державною мовою та містить набір конкретних вихідних даних у вигляді відповідних документів, на основі яких особа, використовуючи комп`ютер, повинна підготувати ґрунтовну мотивовану відповідь та за необхідності проект процесуального документа з дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.

Оцінювання виконаного особою практичного завдання здійснюється Кваліфікаційною комісією без присутності осіб, що виконували практичне завдання, та за відсутності у Кваліфікаційної комісії інформації про те, якою саме особою виконано практичне завдання.

Показник успішності вирішення практичного завдання визначається Кваліфікаційною комісією відповідно до трьох критеріїв:

законність прийнятого рішення;

обґрунтованість прийнятого рішення;

відповідність проекту процесуального документа формі і змісту згідно з вимогами законодавства.

Дотримання вимог кожного критерію оцінюється Кваліфікаційною комісією у п`ять балів.

Якщо особою не надано відповіді, у тому числі через закінчення встановленого часу, така відповідь зараховується як неправильна.

Практичне завдання оцінюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання, в якій: 5 - досконалий рівень; 4 - добрий рівень; 3 - посередній рівень; 2 - низький рівень; 1 - дуже низький рівень.

Остаточна оцінка вираховується з використанням формули: a/b = z, де а - сума балів, виставлених індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за результатом оцінки критерія; b - кількість членів Кваліфікаційної комісії; z - бал за результатом оцінки членами Кваліфікаційної комісії окремого критерію, округлений до сотої.

Загальний бал вираховується шляхом складання балів кожного критерію оцінювання. Практичне завдання вважається виконаним, якщо за результатами його виконання набрано не менше дев`яти балів.

Результат оцінювання практичного завдання вноситься до Системи тестування секретарем Кваліфікаційної комісії окремо щодо кожної особи, яка його виконувала.

Приписами пунктів 19-21 Розділу V Порядку визначено, що після закінчення іспиту секретар Кваліфікаційної комісії складає протокол, в якому зазначаються:

дата, час та місце проведення іспиту;

прізвища, імена та по батькові присутніх членів Кваліфікаційної комісії;

прізвища, імена та по батькові, реквізити паспортів осіб, допущених до складання іспиту;

отримані бали за результатами автоматизованого анонімного тестування;

прізвища, імена та по батькові осіб, які склали та які не склали іспит.

Протокол підписується головою та усіма присутніми на засіданні членами Кваліфікаційної комісії.

Кваліфікаційна комісія на підставі результатів складеного іспиту приймає рішення, що затверджується протоколом за результатами складання кваліфікаційного іспиту.

Кваліфікаційна комісія на підставі рішення про затвердження результатів складання кваліфікаційного іспиту приймає рішення про видачу Міністерством юстиції України особам, які склали кваліфікаційний іспит, посвідчення приватного виконавця.

Кваліфікаційний іспит вважається складеним, якщо особою набрано прохідний бал за кожним тестовим завданням.

Як встановлено судом, за результатами кваліфікаційного іспиту приватних виконавців, проведеного 12.12.2019 року, позивач набрав 73,50 бали, із яких: за виконання тестових завдань теоретичної частини - 47,5; за виконання ситуаційних завдань - 22; за виконання практичного завдання - 4,00.

Отже, слід зауважити, що в силу наведених вище правових положень Порядку, оцінювання виконаного особою практичного завдання здійснюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання відповідно до трьох критеріїв: законність прийнятого рішення; обґрунтованість прийнятого рішення; відповідність проекту процесуального документа формі і змісту згідно з вимогами законодавства. Отже, максимальною кількістю балів є 15 балів.

Разом з тим, практичне завдання оцінюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання, в якій: 5 - досконалий рівень; 4 - добрий рівень; 3 - посередній рівень; 2 - низький рівень; 1 - дуже низький рівень.

Таким чином, чотири бали, які набрав позивач, вказують на низьку шкалу оцінювання практичного завдання ОСОБА_1 , що має бути спричинено: низьким або дуже низьким рівнем оцінювання практичного завдання за кожним з трьох критеріїв.

При цьому, Кваліфікаційною комісією в протоколі засідання від 12 грудня 2019 року № 56 не наведено обґрунтування прийнятого рішення в частині оцінювання практичного завдання на рівні 4,00 балів. Суд вказує, що докази мають відповідати критеріям належності та допустимості, мотиви прийняття рішення мають бути викладені в самому рішенні, і не можуть бути в подальшому пояснені членами Кваліфікаційної комісії.

Представником відповідача в ході судового розгляду справи не було пояснено з яких мотивів виходила Кваліфікаційна комісія, не наведено обґрунтування результату оцінювання практичного завдання ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд визнає необґрунтованим рішення Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом засідання від 12 грудня 2019 року № 56 в частині затвердження результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 , визнання його таким, хто не склав кваліфікаційний іспит приватного виконавця, відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення приватного виконавця.

Щодо визначення оцінки практичного завдання, як дискреційних повноважень членів Кваліфікаційної комісії, суд вказує наступне.

Так, оцінюючи практичне завдання ОСОБА_1 , кожен із членів Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України на власний розсуд визначає ступінь рівня відповідності цього завдання по кожному із трьох обов`язкових критеріїв.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Разом з тим, суд вказує, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 березня 2018 року у справі № 826/6102/16, від 30 липня 2020 року у справі № 826/10085/16.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Кваліфікаційною комісією приватних виконавців не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України, частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 32594 від 13.05.2020 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, співвідповідач - Міністерство юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційної комісії приватних виконавців (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13), оформлене протоколом засідання від 12 грудня 2019 року № 56 в частині затвердження результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15.04.1999 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області), визнання його таким, хто не склав кваліфікаційний іспит приватного виконавця, відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення приватного виконавця.

Зобов`язати Кваліфікаційну комісію приватних виконавців, утворену при Міністерстві юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) провести відповідно до вимог діючого законодавства повторне оцінювання практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 під час проходження кваліфікаційного іспиту осіб, які виявили намір отримати право на здійснення діяльності приватного виконавця, який був проведений Кваліфікаційною комісією приватних виконавців 12 грудня 2019 року, та прийняти за результатами проведеного оцінювання законне та обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 жовтня 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков