Справа № 140/4650/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/4650/20 пров. № А/857/9177/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

за участі представника відповідача: Ярошик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Костюкевич С.Ф.) у справі за адміністративним позовом Державної установи "Ковельська виховна колонія" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області та просить визнанти протиправним та скасувати рішення № від 27.01.2020 року та зобов`язати здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення № від 27.01.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, винесеного ГУ ДПС у Волинській області, до ДУ Ковельська ВК було застосовано штраф у розмірі 284 200,38 грн. та нараховано пеню у розмірі 42 474,06 грн. за період з 22.10.2019 до 20.11.2019. Вказує, що оскільки при внесенні бухгалтером позивача в ручному режимі даних до таблиці 4 (Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) для подачі установою звіту за вересень місяць 2019 року від 03.10.2019 року було допущено технічну описку внаслідок чого було збільшено єдиний внесок, що підлягає сплаті, проте вказана помилка була виправлена позивачем самостійно. Відтак просить позов задовьнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області № від 27.01.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нове, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення № від 27.01.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до ДУ Ковельська ВК у розмірі 284 200,38 грн. та нараховано пеню у розмірі 42 474,06 грн. за період з 22.10.2019 до 20.11.2019. Не погоджуючись з рішенням № від 27.01.2020 рокупозивач оскаржив його в адміністративному порядку та рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги за вих. № 824/6/99-00-08-06-01-06 від 03.03.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні скарги, рішення ГУ ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій залишено без змін та роз`яснено право оскарження прийнятого рішення в судовому порядку.

Відтак Державна установа "Ковельська виховна колонія" не погоджується з рішенням податкового органу звернулось в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.01.2020 року, яке складено ГУ ДПС у Волинській області на загальну суму 326 674,44 грн. прийнято відповідачем без врахуванням всіх обставин справи, та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VІ передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VІ передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч. 7 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим періодом є календарний місяць, а для фізичних осіб - підприємців базовим звітним періодом є рік.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" базою для нарахування єдиного внеску є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п. 1 розділу 4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 р. за №460/26905 (далі - №435), звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2019 року відповідно до документу № 41 (нарахування за вересень) особам рядового та начальницького складу установи було нараховано грошове забезпечення на загальну суму 806 217,20 гривень, з якого утримано єдиного внеску всього на суму 177 367,82 гривень.

Згідно платіжного доручення № 478 від 18.09.2019 року вказана сума нарахованого єдиного внеску (177 367,82 грн.) була перерахована ДУ Ковельська ВК на банківські реквізити відповідача в Державній казначейській службі України з призначенням платежу: КПКВК 3601020КЕКВ 2120; нар. ЄВ 22 % на гзаб. за вересень 2019 року (проведено банком 19.09.2019).

Проте, при внесенні бухгалтером в ручному режимі даних до р. 2. (Сума грошового забезпечення, на яку нараховується єдиний внесок, та додаткової бази нарахування, усього (р 2.1. + р. 2.2.)) Розділу 1 Таблиці 4. Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами для подачі установою Звіту за вересень місяць 2019 року від 03.10.2019 року було допущено технічну описку і в необхідне число 806 217,20 було помилково добавлено 0, що призвело до відображення невірного числа 8 062 017,20. Це в свою чергу призвело до автоматичного збільшення значення р. З (Нараховано єдиного внеску, усього (р 3.1. + р. 3.2.)) даної Таблиці до 1 773 643,78 замість необхідного в нашому випадку 177 367,82.

Виявивши дану помилку уже після надіслання звіту та Таблиці 4. зокрема, зважаючи на відсутність можливості внесення уточнень (коригувань) саме до даної таблиці, бухгалтерською службою позивача вчинялись відповідні дії для виправлення вказаної описки шляхом опису змісту помилки при неодноразовій повторній подачі Таблиці 4. до Звіту за жовтень місяць 2019 року, а саме. 05.11.2019 (згідно квитанції № 1 документ не прийнято), 06.11.2019 (згідно квитанції № 1 документ не прийнято) та 11.11.2019 (згідно квитанції № 2 документ було прийнято), однак при розгляді та звірці звітних даних було встановлено, що виправлення помилки шляхом зазначення числа, на яке необхідно зменшити єдиний внесок (1 596 276,00), було внесено до р. 5 (Сума, на яку зменшено єдиний внесок у зв`язку з виправленням помилки, допущеної у попередніх звітних періодах (р 5.1. + р. 5.2.)) Розділу II (що стосується нарахування допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами) Таблиці 4. замість необхідного внесення даних до р. 5 Розділу І Таблиці 4.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, 19.11.2019 року позивачем було повторно сформовано та подано Таблицю 4. до Звіту за жовтень місяць 2019 року (згідно квитанції № 2 документ було прийнято), в якій в р. 5 (Сума, на яку зменшено єдиний внесок у зв`язку з виправленням помилки, допущеної у попередніх звітних періодах (р 5.1. + р. 5.2.)) Розділу І було вказано суму, на яку необхідно зменшити єдиний внесок зазначений в попередньому періоді (1 596 276,00) та описано зміст помилки - у вересні помилково збільшена сума ГЗ (8062017,20=ЄСВ-1773643,78), треба 806217,20 = ЄСВ-177367,78, чим допущену помилку у попередніх періодах було повністю виправлено.

Відтак, позивачем у Звіті за вересень 2019 року допущено механічну помилку, а саме помилково завищено єдиний внесок, який підлягає сплаті, та приймаючи оскаржуване рішення, відповідач виходив з того, що відомості зазначені позивачем у Звіті за вересень 2019 року є достовірними, а тому сплаті підлягає сума єдиного внеску, яка в ньому зазначена у встановлені законом строки.

В період, з якого у суб`єкта господарювання виникає обов`язок нарахувати єдиний внесок є не факт складання (подання) звіту, а факт нарахування заробітної плати (грошового забезпечення), і базою нарахування є нарахована заробітна плата, яка обчислюється на підставі бухгалтерських документів, а не даних Звіту по єдиному внеску.

Таким чином, позивач належним чином виконав вимоги Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо своєчасного нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а допущена ним помилка при формуванні Звіту вчинена вже після нарахування та сплати єдиного внеску.

Пунктами 11, 15 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:1) у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; 3) за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску; 4) за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 5) за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум; 6) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою. Рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було повідомлено відповідача про допущену помилку у Звіті за вересень 2019 року ще 19.11.2019 року, а також позивачем вживалися заходи щодо виправлення вказаної помилки. Також позивачем сплачено зазначену у Звіті за вересень 2019 суму єдиного внеску, що підтверджується дослідженим судом платіжними дорученнями.

Разом з тим, вказані обставини відповідачем при формуванні та надсиланні позивачу оскаржуваного рішення не були враховані.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обов`язок нарахувати єдиний внесок є не факт складання (подання) звіту, а факт нарахування заробітної плати (грошового забезпечення), і базою нарахування є нарахована заробітна плата, яка обчислюється на підставі бухгалтерських документів, а не даних Звіту по єдиному внеску, позивач належним чином виконав вимоги Закону № 2464-VІ щодо своєчасного нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а допущена ним помилка при формуванні Звіту вчинена вже після нарахування та сплати єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що , що підставами застосування штрафу та нарахування пені, є невиконання платником єдиного внеску обов`язку щодо несплати (несвоєчасної) сплати єдиного внеску. Об`єктом застосування фінансових санкцій є сума несплаченого або несвоєчасно сплаченого єдиного внеску, відсутність у межах спірних відносин обов`язку сплати виключає застосування санкцій. Зменшення абсолютного до сплати значення за звітом внаслідок допущеної помилки не посвідчує сплату (несплату), перерахування (неперерахування) єдиного внеску, виключає склад правопорушення та як наслідок цього застосування штрафу та нарахування пені.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду яка викладена у постанові від 04 грудня 2018 року по справі №806/230/17.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.01.2020 року, яке складено ГУ ДПС у Волинській області на загальну суму 326 674,44 грн. прийнято відповідачем без врахуванням всіх обставин справи, відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі 140/4650/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.10.2020р.