Справа № 640/18283/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року м. Київ № 640/18283/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віри Леонідівни
провизнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62605610 від 17 липня 2020 року
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віри Леонідівни, в якому просив:

-визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні ВП №62605610, винесену 17 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л.

Вказану постанову позивач вважає протиправною з огляду на те, що відповідачем відкрито виконавче провадження не за місцем проживання чи перебування боржника-фізичної особи, в порушення частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 02 вересня 2020 року.

У судове засідання 02 вересня 2020 року учасники справи не прибули, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15 вересня 2020 року.

У судове засідання 15 вересня 2020 року сторони не прибули також.

Позивачем через канцелярію суду подана заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач жодних клопотань чи заяв станом на 15 вересня 2020 року не подавав щодо участі у розгляді справи, хоча завчасно був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу 10 вересня 2020 року.

За таких обставин суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд повторно витребував у відповідача матеріали виконавчого провадження №62605610.

29 вересня 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження №62605610.

У своєму відзиві на позовну заяву приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віра Леонідівна заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Так відповідач вказала, що 17 липня 2020 року до приватного виконавця звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» із заявою від 16 липня 2020 року про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №110669 від 08 липня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 24 538,60 грн. При цьому у виконавчому написі вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. В заяві про примусове виконання рішення стягувачем також вказано місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Водночас відповідач наголосила, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку приватного виконавця вчиняти виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, приватним виконавцем не порушено норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 4 цього Закону.

Також відповідачем зауважено, що місце проживання чи перебування особи може відрізнятися від місця реєстрації цієї особи. Отже приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника, незалежно від адреси, вказаної у паспорті боржника.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Аналогічні норми визначені частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

При цьому, згідно з положеннями частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (Закон №1403-VIII) передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як вже було зазначено вище, згідно із частиною другою статті 24 Закону №1403-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону№1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому зі змісту наведеної норми частини другої статті 24 Закону №1403-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону №1404-VIII).

Частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

З наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження №62605610 вбачається, що 17 липня 2020 року до приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» із заявою б/н від 16 липня 2020 року, зареєстрованою приватним виконавцем за №14484, про примусове виконання рішення.

В означеній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» просило «відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем за №10669 від 08.07.2020 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 24 538,60 гривень…».

До заяви, як вбачається із додатків, стягувачем було додано оригінал виконавчого напису за №10669 від 08 липня 2020 року.

Виконавчий напис вчинений 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про звернення стягнення з громадянина України, «яким є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 …», «…який є Боржником за Кредитним договором 3025346 від 17 грудня 2019 року, укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», ідентифікаційний код юридичної особи 41346335, місцезнаходження: 49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 12А…».

Крім того у виконавчому написі від 08 липня 2020 року зазначено: «Боржник: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ».

За змістом статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Учасниками справи не надано доказів щодо оскарження виконавчого напису №10669, вчиненого 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем.

Згідно зі статтею 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В свою чергу, як вже було зазначено вище, відповідно до частин другої, четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням його майна.

При цьому ані положення Закону України «Про виконавче провадження», ані Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зі змінами), не містять обов`язку виконавця вчиняти дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

В своєму відзиві на позов відповідач послався на позицію Верховного Суду в ухвалі від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17, в якій наголошено, що «…враховуючи, що виконавець не має обов`язку перевірити місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу. Установивши, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для скасування постанови».

Зважаючи на те, що стягувач у заяві про примусове виконання виконавчого напису просив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віру Леонідівну відкрити провадження за місцем проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 , вказавши таким місцем проживання АДРЕСА_1 , (аналогічно місце проживання боржника вказано і у виконавчому написі нотаріуса) - суд дійшов висновку, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження №62605610 діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак підстави для визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження №62605610 від 17 липня 2020 року - відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по даній справі виконав покладений на нього вище зазначеною нормою обов`язок.

Таким чином, за наслідками розгляду справи по суті спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 251, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62605610 від 17 липня 2020 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко