Справа № 640/1363/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року м. Київ № 640/1363/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-господарський центр

"Піраміда"

до 1) Головного управління Держаної податкової служби у Львівській області

2) Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від

27 червня 2019 року № та № , рішення від 12 грудня

2019 року № 12741/6/99-00-08-05-05

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-господарський центр «Піраміда» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ВГЦ «Піраміда») з урахуванням уточненої позовної заяви, звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ДПС), Державної податкової служби України (далі по тексту - відповідач 2, ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача 1 від 27 липня 2019 року № та №00819952, рішення відповідача 2 від 15 грудня 2019 року №15741/6/99-00-08-05-05.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що при проведенні перевірки відповідач посилається на судові рішення, які не виносилися у відношенні позивача; численними судовими рішеннями позивачу розстрочено/відстрочено сплату податкового боргу, після чого контролюючим органом примусово списано суму, яка перевищує суму податкового боргу; позивачем не здійснювалось погашення податкових зобов`язань з податку на прибуток за декларацією від 27 лютого 2019 року №, проте, відповідачем нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на прибуток за нею; спірне рішення відповідача 2 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в ньому не відображені обставини, на які посилався позивач та мотиви їх відхилення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки перевіркою встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, визначений положеннями пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та в порядку статті 126 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції спірними податковими повідомленнями-рішеннями, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають; щодо рішення відповідача 2 зазначено, що у зв`язку з порушенням граничних строків сплати позивачем грошових зобов`язань та правомірним застосуванням відповідачем 1 штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями у відповідача 2 були відсутні правові підстави для задоволення скарги позивача, а отже спірне рішення винесено правомірно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи до іншого суду, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року, від 09 червня 2020 року, від 08 липня 2020 року, 05 серпня 2020 року судові засідання призначено у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 15 вересня 2020 року суд відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 27 вересня 2019 року № за затримку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств ТОВ «ВГЦ «Піраміда» на 66 календарних дні грошового зобов`язання у сумі 68 683,60 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 13 736,72 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 27 вересня 2019 року № за затримку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств ТОВ «ВГЦ «Піраміда» на 81, 80, 80, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 79, 75, 75 календарних дні у сумі 4656858,45 грн. до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 931 371,69 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 06 серпня 2019 року №324/52.12 «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток ТОВ «ВГЦ «Піраміда» з урахуванням заперечень, які листом ГУ ДПС від 25 вересня 2019 року №3162/10/55.04 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки - без змін. Перевіркою термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в податку на прибуток встановлено порушення вимог статті 100, пункту 57.1 статті 57, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України в частині несвоєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 4 725 542,05 грн. більше 30 календарних днів згідно нарахувань за розстрочення/відстрочення податкового боргу рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу (наказу ДФС від 14 квітня 2016 року №318) №2а-10831/11/1370/2017 від 22 грудня 2017 року та згідно нарахувань податкової декларації з податку на прибуток підприємств від 27 лютого 2019 року № відповідно до таблиці 1. Відповідальність платника за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Рішенням ДПС України від 12 грудня 2019 року №12741/6/99-00-08-05-05 за результатами розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 27 вересня 2019 року № та №, зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлює, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 100.1 статті 100 Податкового кодексу України визначено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Наведені норми Податкового кодексу України вказують, що платник податку на прибуток зобов`язаний сплачувати визначені ним податкові зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації; при цьому граничний строк сплати податкового зобов`язання відраховується від граничної дати подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, якій підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, якій залежить від терміну прострочення.

Вказана правова позиція висловлена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2014 року №1602/11/10/14-14, в якому, зокрема, зазначено, що норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

З тексту акта перевірки вбачається, що підставою для застосування до позивача штрафних санкцій є несвоєчасна сплата останнім узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначеного позивачем самостійно у податковій декларації з податку на прибуток від 27 лютого 2019 року №, а також узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначеного рішенням суду від 22 грудня 2017 року №2а-10831/11/1370/2017 про рострочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС від 14 квітня 2016 року №318), дата граничної сплати - 22 грудня 2018 року та рішення суду від 12 січня 2018 року №2а-10831/11/1370/2017 про рострочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС від 14 квітня 2016 року №318), дата граничної сплати - 22 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних пояснень та доказів на підтвердження посилань в акті перевірки на наявність узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток, відповідно до рішення суду від 22 грудня 2017 року №2а-10831/11/1370/2017 про рострочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС від 14 квітня 2016 року №318), дата граничної сплати - 22 грудня 2018 року та рішення суду від 12 січня 2018 року №2а-10831/11/1370/2017 про рострочення/відстрочення ПБ (Наказ ДФС від 14 квітня 2016 року №318), дата граничної сплати - 22 грудня 2018 року, оскільки, як зазначено позивачем та встановлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, в межах адміністративної справи №2а-10831/11/1370/2017 рішення, які датовані 22 грудня 2017 року та 12 січня 2018 року не виносились.

Не надання доказів на підтвердження виявлених порушень унеможливлює встановити порушення позивачем граничних строків сплати податкового зобов`язання, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність судових рішень про рострочення/відстрочення сплати податкового боргу в межах адміністративної справи №2а-10831/11/1370/2017, датованих 22 грудня 2017 року та 12 січня 2018 року, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено нормативно та документально правомірність застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 928 587,03 грн. за порушення строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток відповідно зазначених судових рішень. Як наслідок, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 27 вересня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 20% у сумі 928 587,03 грн.

Відповідно до норм пункту 87.1 статі 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

За приписами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З аналізу вищевикладених норм Кодексу вбачається, що дії відповідача та платника податків в частині сплати податкового боргу та спрямування сплачених коштів чітко регламентовані. Так, наведені норми Кодексу встановлюють обов`язок контролюючого органу здійснювати зарахування коштів, що їх добровільно сплачує платник податків, в першу чергу в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків (даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведений в його постановах від 05 червня 2018 року у справі №821/1750/17, від 13 лютого 2018 у справі №808/2290/17).

З наданих в позовній заяві пояснень вбачається, що підставою для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень в частині застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, визначеного самостійно в податковій декларації з податку на прибуток від 27 лютого 2019 року №, зазначено несплату позивачем грошових зобов`язань за вказаною декларацією.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем протягом періоду, що перевірявся, сплачувались кошти, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податку позивача, які у відповідності до статті 87 Податкового кодексу України зараховувались відповідачем, зокрема, в рахунок сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток, самостійно в податковій декларації з податку на прибуток від 27 лютого 2019 року №.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 вересня 2019 року № в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 2 784,66 грн не знайшли свого нормативного та документального підтвердження та, як наслідок, не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 56.2 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

В силу пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Суд зазначає, що оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого в межах здійснення ним владної компетенції у відносинах з певним платником податків, до вищестоящого органу чи посадової особи є одним з елементів у системі захисту прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб у відносинах з суб`єктами владних повноважень, що є альтернативним судовому захисту, який спрямований на виявлення порушення закону з боку підпорядкованих органів та посадових осіб при прийнятті ними адміністративних актів.

Рішення вищестоящого органу чи посадової особи, прийняте за результатами розгляду в адміністративному порядку скарги фізичної чи юридичної особи, завжди містить оцінку законності рішення (дії чи бездіяльності) підпорядкованого суб`єкта владних повноважень, є похідним від такого рішення (дії чи бездіяльності), але не має самостійного значення, адже є опосередкованим, безпосередньо не визначає обсягу прав та обов`язків фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Рішення ДПС України не є юридично значеним для Позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов`язку, отже сама по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що оскільки рішення про результати розгляду скарги само по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов`язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначених рішень, а отже позовні вимоги в даній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2013 року за номером К-54177/09-С.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність вчинення бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-господарський центр «Піраміда» (79017, м. Львів, вул. Вахнянина, буд. 8-А, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової інспекції у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) від 27 вересня 2019 року № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-господарський центр «Піраміда» штрафних санкцій у розмірі 20% у сумі 928 587,03 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанці.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова