Справа № 520/13971/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 р. Справа № 520/13971/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 17.02.20 року по справі № 520/13971/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд визнати протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті йому компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 року, розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 року, розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати".

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , а/с НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що в силу Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі по тексту - Порядок № 1078) виплата індексації здійснюється в межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Пояснив, що наявний у Державної прикордонної служби України фінансовий ресурс було спрямовано на здійснення заходів щодо укріплення обороноздатності держави, створення належної матеріально - технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців, отже, в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у січні 2015 року - березні 2017 року у Державної прикордонної служби України не було, у зв`язку з чим за період з 01.01.2015 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Крім того, з посиланням на ст.ст.2, 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" (далі по тексту - Закон № 2050-ІІІ) зазначив, що необхідною ознакою при вирішенні спору є встановлення факту нарахування доходу, а основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Враховуючи, що виплата коштів на виконання судового рішення про стягнення на користь позивача індексації грошового забезпечення відбулася своєчасно, вважає, що підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 м. Харкова Державної прикордонної служби України з 15.03.1995 року по 30.03.2017 року.

Наказом начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30 березня 2017 року №135-ОС прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення, вислуга років складає 35 років 01 місяць 27 днів.

21.03.2019 позивач звернувся до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просив провести йому індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби, а саме: з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно, після чого виплатити йому відповідну компенсацію, виходячи з вимог законодавства у встановлений законом термін.

Листом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02.04.2019 № 14/41-72/4169 позивача повідомлено, що його вимогу про виплату індексації за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно не має можливості, оскільки відповідно до розпорядження Адміністрації Держприкордонслужби України від 06.02.2015 року № Т/11-875 "Про виплату індексації" виплату індексації призупинено. В подальшому потреба в коштах з урахуванням індексації щомісячно подавалась до Адміністрації Держприкордонслужби України та виплата проводилась відповідно до дійсного фінансування видатків.

Позивачу за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно не здійснювалася виплата індексації заробітної плати, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 520/3702/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно.

Згідно даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 520/3702/19 набрало законної сили 19.07.2019.

Наведені вище обставини були встановлені рішенням суду по справі № 520/3702/19 (яке набрало законної сили, за даними Єдиного державного реєстра судових рішень), а тому ці обставини з огляду на приписи ч.4 ст.78 КАС України не потребують доказуванню у межах даного спору.

На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/3702/19 від 18 червня 2019 року позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 22832,27 грн.

Позивач 04.11.2019 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу на суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно (а.с. 12-13).

Відповідач надав відповідь № 11/Ш-273/2-14853 від 05.12.2019, в якій зазначив, що згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/3702/19 позивачу були проведені відповідні нарахування та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 30.03.2017 року включно. Зазначено, що виплата за компенсацію втрати частини доходу на суму індексації грошового забезпечення не було прописано в судовому рішенні (а.с. 14).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки у відповідача наявний обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації) за період з 01.01.2015.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону № 2050-III).

Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає (ст. 5 Закону № 2050-III).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ч.1 ст.7 Закону № 2050-III).

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 зазначив, що під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту наведеної вище ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. А статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Підстави та механізм виплати компенсацій встановлено відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Наведеними нормами не встановлено першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17, від 15.08.2019 по справі №674/24/17.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі № 520/3702/19 відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 30.03.2017 в сумі 22832,27 грн, що підтверджується учасниками справі (а.с. 36)

Разом з тим, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати на вказану суму не була нарахована відповідачем.

Враховуючи, що судом першої інстанцій у справі № 520/3702/19 було встановлено факт невиплати позивачу сум індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2015 по 30.03.2017, колегія суддів вказує на наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015.

Твердження відповідача про те, що індексація не є частиною грошового забезпечення, тому на неї не нараховується компенсація, колегія суддів вважає необґрунтованими, з таких підстав.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення ст.233 КЗпП України, індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 825/1832/17, від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

З урахуванням викладеного, у відповідача відсутні підстави не вважати індексацію частиною грошового забезпечення військовослужбовця та відмовляти у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї індексації.

Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.

В межах розгляду цієї справи колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 825/274/17 та від 17.07.2019 у справі № 825/2023/16.

З приводу доводів відповідача в апеляційній скарзі про відсутність у Адміністрації Державної прикордонної служби матеріального ресурсу для виплати індексації в період з 01.01.2015 по 30.03.2017 колегія суддів зазначає, що неправомірність дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період встановлена судовим рішенням у справі № 520/3702/19, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, слід вказати, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Таким чином, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів, у зв`язку з чим відхиляє посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не виправдовують бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення позивача, не свідчать про правомірність дій відповідача щодо несвоєчасної виплати цієї індексації, а тому не звільняють відповідача від обов`язку виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Твердження відповідача про те, що підставою для виплати компенсації є лише несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення індексації грошового забезпечення, що у спірних відносинах не мало місця, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в силу приписів ст.4 Закону № 2050-ІІІ відповідач був зобов`язаний виплатити компенсацію добровільно та одночасно з виплатою індексації, однак, цього не зробив.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2015.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі № 520/13971/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош