Справа № 640/9795/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9795/20 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (далі - НВ ТОВ «Агро-Інтер») звернулось до суду з позовом, у якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність посадової особи (державного виконавця) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не вчиненні дій щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження № 60748257 від 28.11.2019 року на адресу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер»;

- визнати протиправною та скасувати постанову посадової особи (державного виконавця) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 60748257 від 28.11.2019 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач не надіслав йому оскаржувану постанову у встановленому законом порядку. Крім того, постанова про стягнення виконавчого боргу від 26.11.2019 року ВП37674119 мала б бути пред`явленою до виконання за місцем знаходження НВ ТОВ «Агро-Інтер», а саме до Печерського районного відділу державної виконавчої служби. А в разі пред`явлення до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції державний виконавець мав би діяти в порядку пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернути постанову від 26.11.2019 без прийняття до виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність посадової особи (державного виконавця) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не вчиненні дій щодо надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження № 60748257 від 28.11.2019 року на адресу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт наголошує, що відповідач повинен був повернути постанову ВП №37674119 від 26.11.2019 року стягувачу без прийняття з урахуванням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області Пухтій С.М., прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 37674119 з примусового виконання виконавчого напису № 231 від 14.04.2013 року, виданого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Нехимчук К.Б.

Згідно даної постанови стягувачем є Приватне підприємство «Воронівка Агро», а боржником - НВ ТОВ «Агро-Інтер».

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Миколаївській області Квашенко С.С від 26.11.2019 року у виконавчому провадженні №37674119 встановлено, що стягував відмовився залишити за собою майно боржника, що належить на праві власності боржнику, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. У зв`язку із чим, на підставі п. ч. 1 ст.37, п.5 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувану.

Крім того, 26.11.2019 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Миколаївській області Квашенком С.С. винесено постанову в межах виконавчого провадження №37674119 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 117 982,18 грн.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Миколаївській області Квашенко С.С. від 28.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60748257 з виконання постанови №37674119 від 26.11.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження №60748257 від 28.11.2019 року, а також бездіяльність відповідача щодо не направлення позивачу зазначеної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаними правовими нормами передбачено обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, та виконувати таку постанову у порядку, встановленому Законом.

За наведених обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо неможливості встановити здійснення зазначених у клопотанні про відшкодування витрат на правничу допомогу видів робіт саме в межах розгляду адміністративної справи № 640/9795/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції та не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 01 жовтня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.О.Аліменко

суддя О.М.Оксененко