Справа № 460/98/19
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа №460/98/19

адміністративне провадження №К/9901/22707/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі №460/98/19 (857/3267/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників ДФС, правонаступником якої є Офіс великих платників податків ДПС, у якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу №Ю-258-11 від 13.11.2018 про сплату боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 6548996,09грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу №Ю-258-11 від 13.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 6548996,09грн. Вирішено стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на суму 19210,00грн.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18.06.2015 та головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Міністерства юстиції України від 30.07.2015 було накладено арешти на кошти, які містяться на рахунках Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот». Накладення арештів на всі кошти позбавляло позивача можливості здійснити, зокрема сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, у зв`язку з чим, з метою своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску, встановленого Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464), за період з червня по вересень 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Рівнеазот» (Довіритель) та Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» (Повірений) було укладено договір доручення від 29.05.2015 №05.15, відповідно до умов якого Повірений в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов`язання. На виконання вимог Договору доручення та відповідно до повноважень, наданих довіреністю, Дочірнє підприємство Хімік ПАТ «Азот» в липні та вересні 2015 року сплачено єдиний внесок від імені та за рахунок позивача в загальному розмірі 20685499,01грн. При цьому, вказані грошові кошти в рахунок оплати сум платежів єдиного внеску за спірний період були прийняті контролюючим органом без жодних зауважень.

Однак, листом від 18.11.2015 №25588/10/28-10-20-4-20 повідомлено позивача, що сплачені Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» у період з липня по вересень 2015 року кошти на загальну суму 20685499,00грн перекинуто з інтегрованої картки платника податку (ІКПП) Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на ІКПП «Нез`ясовані платежі», в результаті чого в ІКПП платника виникла недоїмка у розмірі 11870891,55грн, яка підлягає погашенню.

Контролюючим органом було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ю-258-11, якою Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» зобов`язано сплатити борг із сплати єдиного соціального внеску у розмірі 6548996,09грн.

На момент формування оскаржуваної вимоги від 13.11.2018 №Ю-258-11 до неї було включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, на підставі яких формувалися попередні вимоги за таким же порядковим номером Ю-258-11 і з тих же підстав, зокрема від 14.09.2017, від 12.10.2017, від 14.11.2017, від 14.12.2017, від 15.01.2018, від 14.02.2018, від 15.03.2018, від 16.04.2018, від 15.05.2018, від 13.06.2018, від 12.07.2018, від 13.08.2018, від 13.09.2018, від 11.10.2018. Дані вимоги оскаржувались в судовому порядку.

Таким чином, Офісом великих платників податків ДФС було сформовано оскаржувану вимогу, в тому числі, на підставі сум грошового зобов`язання, які позивач узгоджує в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером, що суперечить чинному законодавству.

Рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду, що набрали законної сили, зокрема у справах: №817/85/16; №817/110/16; №817/299/16; №817/902/16, №817/2117/16, №817/845/17, №817/1135/17 підтверджується скасування частини з попередніх вимог про сплату (недоїмки) з єдиного внеску як протиправних та відсутність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, що була включена до оскаржуваної у даній справі вимоги від 13.11.2018 №Ю-258-11.

Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено що Приватним акціонерним товариством «Рівнеазот» виконано свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску у липні та вересні 2015 року шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» на підставі договору доручення, довіреності та договору про поворотну фінансову допомогу; контролюючий орган протиправно перекинув з інтегрованої картки Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на інтегровану картку «Нез`ясовані платежі» грошові кошти в сумі 20685499,00грн, сплачені з червня по вересень 2015 року Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот»; контролюючий орган протиправно зараховує поточні платежі позивача зі сплати єдиного внеску в рахунок погашення суми недоїмки.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що недоїмка у позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 та вимога №Ю-258-11 від 13.11.2018 є такими, що сформовані штучно за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника позивача, нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати єдиного внеску. Суди зазначили, що Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» як платник єдиного внеску, зважаючи на те, що на всі кошти, які містились на його рахунках, було накладено арешт, в зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості самостійно здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, вжив не заборонених законом заходів, спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати єдиного внеску шляхом укладення 29.05.2015 року Договору доручення №05.15 з Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот». З посиланням на постанови Верховного Суду у справі №805/1429/17-а; справі №817/85/16; у справі №812/59/16, у справі №817/110/16 суди дійшли висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що перерахування повіреним Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» суперечить положенням частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI. Отже, оскільки сума єдиного внеску за період з червня по вересень 2015 року була сплачена повіреним Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» у повному обсязі, а тому обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано повністю та своєчасно.

З такими судовими рішеннями не погодився відповідач, який 04.06.2020 подавав касаційну скаргу, яку ухвалою Верховного Суду від 21.08.2020 було повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Скориставшись наданим процесуальним правом повторного звернення до суду, Офіс великих платників податків ДПС 04.09.2020 вдруге направив касаційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі №460/98/19.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у виключний випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Саме на наявність цього випадку посилається скаржник у касаційній скарзі. Свою позицію обґрунтовує тим, що відсутній механізм зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості з єдиного соціального внеску третіми особами, оскільки в Законі №2464-VI обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску покладено виключно на роботодавця. Отже, сплата Дочірнім підприємством Хімік ПАТ «Азот» єдиного внеску від імені Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот», але за рахунок Дочірнього підприємства Хімік ПАТ «Азот», суперечить вимогам частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI. Отже, на переконання Офісу великих платників податків ДПС саме з рахунків підприємства позивача повинна здійснюватися сплата ЄСВ, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 від 13.11.2018 про сплату боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 6548996,09грн сформована правомірно.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, Верховний Суд вважає, що доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах спростовуються наступним.

25.01.2019 Верховний Суд ухвалив постанову у справі №817/85/16, у якій зазначив, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті Законі №2464-VI щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

У цій постанові Верховний Суд, виходячи із аналізу положень норм цивільного законодавства та Закону №2464-VI, дійшов висновку, що в результаті реалізації між Товариством та Повіреним взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, позаяк власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI.

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, правильно застосували норми права, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених, зокрема у постановах по справах №805/1429/17-а; №817/85/16; №812/59/16, №817/110/16. Необхідність відступлення від цієї правової позиції скаржником не наведено, а Судом - не встановлено.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Верховний Суд вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі. Висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і Суд не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі №460/98/19 (857/3267/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офіс великих платників податків ДПС про визнання протиправною та скасування вимоги.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова