Справа № 280/5115/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5115/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р. у справі №280/5115/19

за позовом Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради

до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради (далі позивач або КП «Облводоканал» ЗОР) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення: № від 25.07.2019 на суму 268 713,52 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив в повному обсязі. Рішення вмотивовано відсутністю вини позивача у вчиненні податкового правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач Головне управління ДПС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення позивачем терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Зазначає, що прийняте податкове повідомлення рішення є правомірним та ґрунтується на положеннях ст.ст. 14, 87, 100, 126, 131 Податкового кодексу України, а тому не підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошує на судову практику Верховного Суду щодо відсутності вини у вчиненні податкового правопорушення. Також зазначає, що розстрочення виконання судового рішення, яке врегульовано Кодексом адміністративного судочинства, відмінно від розстрочення, передбаченого ст. 100 ПК України, що унеможливлює застосування штрафних санкцій.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні, що проводилось у режимі відеоконференції, представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені відповідно в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Запорізькій області проведено камеральну перевірку КП «Облводоканал» ЗОР щодо сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з ПДВ від 21.05.2018 №, від 23.04.2018 №, податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 №, рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу (наказ ДФС від 14.04.2016 №318) від 19.03.2018 №808/3028/17, якою встановлено порушення вимог п.57.1, п. 57.3 ст. 57, п. 100.6 ст. 100 п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за результатом якої складено акт від 05.07.2019 №1898/08-01-50-06/03327115.

25.07.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акту перевірки від 05.07.2019 №1898/08-01-50-06/03327115 винесено податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі ст. 50, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57, п. 100.6 ст. 100, п. 203.2 ст. 203 та ст. 126 Податкового кодексу України, зобов`язано за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 1343567,60 грн. із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 268713,52 грн. (а.с. 10).

Правомірність цього податкового повідомлення-рішення є предметом спору, переданого на розгляд суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що порушення строку сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість стало можливим внаслідок: фактичного позбавлення можливості зареєструвати податкові накладні, які були виписані за період жовтень 2019 - січень 2019року року; через відсутність коштів на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; неможливості перерахувати кошти із свого поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, про що зазначено вище, у свою чергу органом доходів і зборів не було збільшено ліміту на електронному рахунку позивача за рахунок субвенції з Державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Отже, за відсутності вини не може бути відповідальності.

Крім того, суд зазначив, що застосування відповідачем приписів п. 100.6 ст. 100 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання є необґрунтованим оскільки розстрочення суми податкового боргу в даному випадку проводилось на підставі рішення суду, а не за порядком встановленим ст.100 Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.

У своєму позові, який був заявлений у жовтні 2020 року, позивач в обґрунтування позовних вимог наводить певні обставини, що пов`язані з його скрутним фінансовим становищем на протязі 2014-2018 років, а також неправомірність нарахування штрафу, оскільки розстрочення податкового боргу проводилось на підставі рішення суду, а не за нормами Податкового кодексу.

У своїх поясненнях від 04 лютого 2020 року позивач посилається на інші обставини, які пов`язані з неналежним виконанням органами Казначейства та ДФС Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою КМУ від 18.11.2015 року № 967, недосконалість програмного забезпечення ДФС в системі адміністрування ПДВ протягом січня 2017-липня 2018 року, не реєстрацію податкових накладних, виданих «Запоріжобленерго», тощо.

Також позивачем надано пояснення 10.02.2020 року, в яких він, зокрема, посилається на постанову Третього апеляційного адміністративного суду у справі №280/1549/10, якою скасовано податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних та встановлені певні обставини, на які посилається позивач у своїх поясненнях.

У відповідності до ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Підстава позову обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було подано відповідної заяви щодо зміни підстав позову. Суд першої інстанції розглядаючи позов, не звернув на це увагу та прийняв рішення на підставі доводів, викладених у поясненнях позивача. Однак, такими підставами позивач свій позов не обґрунтовував, а тому суд першої інстанції прийняв рішення з цих підстав всупереч положень ст. 47, 159 КАС України.

Разом з тим, слід зазначити, що Третій апеляційний адміністративний суд в своїй постанові від 23 січня 2020 року в справі № 280/1549/19 за позовом КП «Облводоканал» ЗОР до ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних прийшов до висновку про те, що факт збиткової діяльності позивача підтверджується за період 2015-21.11.2017 року (а.с. 157).

Також за висновками суду в справі № 280/1549/19 реєстраційний ліміт позивача не набував позитивного значення з липня 2015 року до 10.12.2018 року завдяки несвоєчасному відображенню сум субвенцій за 2015 рік органами доходів і зборів та органами Державного казначейства України.

Колегія суддів вважає, що вказана постанова суду не може бути покладена у підставу рішення в цій справі, оскільки період, який необхідно було дослідити в межах справи №280/1549/19 охоплювався часом січень-червень 2016 року, відповідачем у справі не було Державне казначейство, а тому висновки щодо відсутності вини позивача в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань за період, що охоплюється спірним податковим-повідомленням рішенням у цій справі не можуть бути застосовані.

Крім того, слід звернути увагу, що згідно розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (а.с. 11) період, за який нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, охоплює час з 01.05.2018 року по 24.06.2019 року, тобто виходить за межі періоду, за який йдеться в постанові суду в справі № 280/1549/19.

Отже, твердження позивача про відсутність вини у вчиненні податкового правопорушення є безпідставним. Крім того, сам факт збиткової діяльності підприємства та його неспроможність виконати податкові зобов`язання не звільняє позивача від фінансової відповідальності.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо врахування правової позиції Верховного Суду у справі № 819/441/16, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в своїй постанові від 20.02.2020 року в справі № 819/441/16 вказує наступне:

«Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до приписів пункту 32.1 статті 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно підпункту 32.2, 32.3 статті 32 ПК України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Верховний Суд вважає, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. А відтак відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Суд звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Разом з цим, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, Суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених пунктом 126.1 статті 126 та підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України».

Отже, суд першої інстанції надав помилкову оцінку фактичним обставинам, викладеним в позові, та невірно застосував норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України це є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р. у справі №280/5115/19 скасувати.

Комунальному підприємству "Облводоканал" Запорізької обласної ради в позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 05.10.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов