Справа № 320/5738/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року справа №320/5738/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним дії Управління соціального захисту населення Бориспільської райдержадміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської райдержадміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни у відповідності до п.9 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати відповідне посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні статусу інваліда війни та видачі йому відповідного посвідчення на підставі поданих ним документів, які, на думку позивача, належним чином підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній.

Відповідач правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, на подання відзиву проти позову не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993р. №3551-XII (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 7 вказаного Закону до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювань, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час. До інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302 (далі - Положення №302), «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно п.2 зазначеного Положення №302 посвідчення є -документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасника війни.

Інвалідам війни (Ст.7 Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

Абзацом 2 п.7 Положення №302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, Серія НОМЕР_1 виданого 20.12.2000р., а також інвалід II групи, причина інвалідності захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач звернувся до управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації (надалі - Відповідач), з проханням видати мені посвідчення «Інвалід війни», відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У відповідь на таку заяву Відповідач надіслав лист від 17.02.2020р., у якому повідомив про відмову у видачі посвідчення інваліда війни на підставі відсутності розпорядчого документу по лінії Цивільної оборони про залучення підприємства на якому працював позивач до формування Цивільної оборони та розпорядчого документу по підприємству про залучення позивача до складу зазначеного формування.

Позивач, не погоджується із такою відмовою, вважаючи її не обгрунтованою, протиправною та такою, що не базується на нормах чинного законодавства України і фактичних обставинах справи, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти вкладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавств і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до Указу президента України №109/2008 від 07.02.2008р. «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування», на органи державної влади зокрема покладено обов`язок по вжиттю невідкладних заходів, щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове надання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо недопущення надання неоднозначних, необгрунтованих з або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених чинним законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень громадян іншим органам.

Відповідачем необгрунтовано висувається вимога про надання розпорядчого документу по лінії Цивільної оборони про залучення підприємства на якому працював позивач до формування Цивільної оборони та розпорядчого документу по підприємству про залучення його до складу зазначеного формування.

П.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи комісії про групу та причину інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно до п.6, ч.1, ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент-Верховна Рада. Конституція України не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами або листами змінювати положення законів.

У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР 18.03.1976р. №1111, наказу заступника Міністра оборони СРСР- начальника ЦО СРСР№90 від 06.06.1975р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976р.№92 «Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства», розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986р. , начальника ЦО УРСР від 28.04.1986р., начальника Цивільної оборони київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986р. №01, від 30.04.1986р.№02, від 04.05.1986р.№16. від 19.05.1986р.№52 та інші). Цивільна оборона організовувалася за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувалися в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

На теперішній час аналогічні вимоги містить Закон України «Про цивільну оборону» та Положення про Цивільну оборону України, затверджене постановою Кабінету міністрів України від 10.05.1994 №299.

Ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990р.р. - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведені евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших, підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986р. на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оброни, в т.ч. і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих.

Таким чином громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, позивач підтвердив, що брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни із видачею посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Враховуючи вищевикладене, відмова відповідача у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою й такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції стосовно відсутності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку із відсутністю документу про залучення особи до формування Цивільної оборони.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним дії Управління соціального захисту населення Бориспільської райдержадміністрації () щодо відмови ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської райдержадміністрації () встановити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) статус інваліда війни у відповідності до п.9 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати відповідне посвідчення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.