Справа № 349/1451/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 349/1451/18 пров. № А/857/8952/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року (суддя - Могила Р.Г., м. Рогатин) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника-начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Сучака Сергія Володимировича, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника начальника-начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Сучака С.В., Івано-Франківської митниці ДФС, правонаступником якої є Галицька митниця Держмитслужби, у якому просив: визнати неправомірними дії заступника начальника-начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Сучака С.В. в частині розгляду адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 28.08.2018 №237/20600/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн; прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову вказує, що не може бути суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення, оскільки не ввозив, зазначений в оскаржуваній постанові, транспортний засіб на митну територію України в митному режимі «транзит», не подавав митному органу документи на ввезення вказаного автомобіля, та жодного відношення до нього не має. Під час митного оформлення даного транспортного засобу перебував у ньому виключно в якості пасажира. Наголошує, що незаконні дії третіх осіб щодо ввезення вказаного автомобіля на територію України на ім`я позивача не дають підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року у справі №349/1451/18 адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Сучака С.В. від 28.08.2018 в справі про порушення митних правил №237/20600/18 і закрито справу про порушення митних правил за частиною третьою статті 470 МК України щодо ОСОБА_1 .

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила Галицька митниця Держмитслужби, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. В доводах апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишені надані відповідачем докази, що підтверджують факт ввезення саме позивачем на митну територію України автомобіля, який у встановлений статтею 95 МК України строк не доставлений до митного органу, що і стало підставою для винесення стосовно останнього оскаржуваної постанови. Враховуючи те, що транспортний засіб ввезений на митну територію України позивачем, то і обов`язок дотримання вимог митного режиму «транзит» стосовно цього автомобіля, покладений на нього. Апелянт наголошує, що посадовими особами митного органу забезпечено реалізацію ОСОБА_1 права на захист, в якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в повній мірі, оскільки останньому надано достатньо часу для надання обґрунтованих пояснень та заперечень на протокол про порушення митних правил. Крім того, протокол про порушення митних правил від 13.08.2018 №237/20600/18, у якому було вказано час, дату та місце розгляду справи, надсилався позивачу за місцем його проживання, однак жодних пояснень, заперечень на зміст протоколу, доказів невинуватості, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 чи його представника не надходило, на розгляд справи ні ОСОБА_1 , ні його представник/захисник не з`явились, що спростовує висновки суду першої інстанції про порушення права позивача на участь в розгляді справи про порушення митних правил щодо нього.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції, які просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Разом з тим, представником ОСОБА_1 адвокатом Бакуном А.Ю. подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання через зайнятість у іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає таке необґрунтованим, оскільки жодних доказів на підтвердження обставин щодо неможливості прибути в судове засідання представником позивача не надано. Колегія суддів зауважує, що позивач не був позбавлений права взяти особисту участь в судовому засіданні в разі неможливості забезпечення явки уповноваженого представника, жодних підстав, які б перешкоджали безпосередній участі ОСОБА_1 у судовому засіданні в заявленому клопотанні не наведено. Крім того, судом апеляційної інстанції враховуються положення частини п`ятої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи. Більше того, у відповідності до частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.08.2018 головним державним інспектором управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Яковівим В.І. складено протокол про порушення митних правил №237/20600/18.

У протоколі зафіксовано, що під час проведення перевірки листа Львівської митниці ДФС від 22.03.2018 №923/7/-13-70-73/21 щодо факту законності перебування на митній території України транспортного засобу марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 встановлено, що 27.02.2018 його було ввезено на митну територію України в режимі «транзит» громадянином ОСОБА_1 через пункт пропуску «Краковець» Львівської митниці ДФС. Проведеною перевіркою згідно єдиної автоматизованої системи встановлено, що станом на 13.08.2018 транспортний засіб марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 за межі митної території України громадянином ОСОБА_1 не вивезено. На повідомлення Івано-Франківської митниці ДФС для надання пояснень щодо не вивезення вказаного транспортного засобу громадянин ОСОБА_1 не з`явився.

Відтак, позивач перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушив вимоги частини третьої статті 470 МК України.

У протоколі про порушення митних правил від 13.08.2018 №237/20600/18 зазначено, що розгляд справи відбудеться 28.08.2018 о 10 год. 20 хв. Вказаний протокол направлений на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного протоколу, 28.08.2018 заступником начальника-начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці ДФС Сучаком С.В. винесено постанову в справі про порушення митних правил №237/20600/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції серед іншого, виходив з того, що у діях позивача відсутні ознаки передбаченого статтею 470 МК правопорушення, а висновки митного органу, що містяться в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони зроблені без належного з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

У силу статті 523 МК України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині першій статті 9 КУпАП та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 458 МК України закріплено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 90 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною першою статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні, зокрема, бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до статті 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п`ять діб.

За правилами частини другої статті 95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Проте, всупереч статті 192 МК України та розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657, позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернувся. Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб у відповідності до вимог статті 460 МК України ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, позивач не доставив автомобіль марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. Отже, в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено частиною третьою статті 470 МК України.

Щодо тверджень позивача в частині того, що він не ввозив легковий автомобіль марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 на митну територію України, не надавав митному органу жодних документів та дозволу на ввезення вказаного автомобіля, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 за №1428/11708; далі - Правила №1118) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 1.1 розділу ІІІ Правил №1118 передбачено, що у разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляє уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

За пунктом 9 розділу І Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Також, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Підпунктом 3.1. пункту 3 розділу IV Правил №1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при оформленні зобов`язання про транзит автомобіля визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності права на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №308/6260/17.

При цьому, за умови неподання позивачем документів на транспортний засіб, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною.

За змістом частини першої статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції за якими позивач не може бути підданий адміністративній відповідальності, через відсутність достатніх доказів, що підтверджують факт ввезення ОСОБА_1 автомобіля марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 на митну територію України.

Доказами, що підтверджують факт ввезення позивачем 27.02.2018 транспортного засобу марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_3 митну територію України є, зокрема, протокол про порушення митних правил від 13.08.2020 №237/20600/18, дані до якого вносились на підставі електронної інформації, що міститься у автоматизованій системі митного контролю та митного оформлення, а також витягами із функціонального модуля «Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску», у якому вказано дату ввезення автомобіля, особисті дані водія, його місце проживання та відповідні номери автомобіля за яким його можна ідентифікувати.

Факт зазначення у витягах даних про водія та транспортний засіб свідчить про те, що на митному контролі при ввезені транспортного засобу його власником пред`являлись документи, що підтверджують право власності на такий або користування ним.

Більше того, відповідачем до матеріалів справи долучено документи, які подавались позивачем при митному оформленні автомобіля, а саме довіреність, яка є дійсною з 20.02.2018 та яка підтверджує, що власник транспортного засобу марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_2 довіряє ОСОБА_1 користуватись вказаним автомобілем на території Польщі, а також за кордоном. Також відповідачем долучено до матеріалів справи техпаспорт на вказаний автомобіль.

Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, залишив цю обставину поза увагою, як і докази митниці про ввезення позивачем автомобіля на митну території України і не дав жодної їм оцінки, обмежившись загальними тезами про недоведеність відповідачем свого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що належними доказами на підтвердження факту ввезення позивачем транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які мають подаватися при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України та копії яких залишаються в справах митного органу.

Слід зазначити, що відповідачем такі докази надані.

Натомість, позивачем не надано жодного доказу щодо обставин, повідомлених в поясненнях митному органу під час розгляду справи про порушення митних правил.

Тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що відсутні докази вини позивача у вчиненні порушення митних правил.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що при обранні каналу для проходження митного контролю, позначеного символами зеленого кольору, під час перетину митного кордону України, митна декларація особою не подається, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Так, згідно із частинами першою та другою статті 366 МК України двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою, а згідно із частиною п`ятою цієї ж статті обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Частиною шостою статті 366 МК України передбачено, що громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Щодо покликань позивача про вчинення щодо нього третьою особою незаконних дій, що полягали у ввезенні на його ім`я та без його згоди автомобіля з іноземною реєстрацією, у зв`язку з чим він звернувся із заявою в органи поліції, то такі не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що згідно з частиною шостою статті 78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак такі документи в матеріалах справи відсутні, а тому факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії.

Колегія апеляційного суду звертає увагу і на те, що позивач не заперечував самого факту свого перетину кордону в цьому транспортному засобі, оскільки це чітко зазначено у його адміністративному позові.

Висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем права позивача на участь в розгляді справи про порушення митних правил щодо нього колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, митним органом вживались заходи щодо забезпечення прибуття ОСОБА_1 для з`ясування обставин не вивезення автомобіля в межах строку, встановленого статтею 95 МК України, підтвердженням чого є надіслане на адресу позивача за місцем його проживання повідомлення Івано-Франківської митниці ДФС від 09.07.2018 №977/10/09-70-20. Проте позивач до митного органу не прибув, жодних пояснень з приводу обставин не вивезення автомобіля не надав, з огляду на що протокол про порушення митних правил складено уповноваженою особою митниці у відповідності до частини дев`ятої статті 494 МК України та надіслано позивачу за місцем його проживання, що підтверджується листом Івано-Франківської митниці ДФС від 14.08.2018 №1209/10/09-70-20-29. При цьому у протоколі про порушення митних правил від 13.08.2018 №237/20600/18 зазначено, що розгляд справи відбудеться 28.08.2018 о 10 год. 20 хв.

Однак жодних пояснень, заперечень на зміст протоколу, доказів невинуватості, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 чи його представника не надходило, на розгляд справи ні ОСОБА_1 , ні його представник/захисник не з`явились, що спростовує висновки суду першої інстанції про порушення права позивача на участь в розгляді справи про порушення митних правил щодо нього.

Згідно положень статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що посадовою особою митного органу правомірно було прийнято рішення про наявність в діях позивача складу правопорушення, внаслідок чого винесено постанову про порушення митних правил. Відповідач довів правомірність своїх дій. Натомість позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд вважає, що Галицькою митницею Держмитслужби доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом порушення митних правил за статтею 470 МК України, тобто, тією особою, яка ввезла у режимі транзиту на територію України транспортний засіб і, відповідно, перевищила строк його доставки, встановлений статтею 95 МК України.

Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про порушення митних правил відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а надані відповідачем на заперечення позовних вимог докази дають підстави вважати, що рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.

За пунктами 1, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного скасування постанови в справі про порушення митних правил від 28.08.2018 №237/20600/18, а тому апеляційна скарга Галицької митниці Держмитслужби підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року.