Справа № 826/18618/14
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області та апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.10.2014 №2165-о та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що звільнення із займаної посади вважає незаконним, а оскаржуваний наказ Міністерством доходів і зборів України прийнято всупереч положенням Конституції України, міжнародним договорам, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших норм міжнародного права.

Зазначає, що наказ про звільнення прийнятий у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , що суперечить частині третій статті 40 Кодексу законів про працю України; незаконне звільнення у свою чергу завдало позивачу моральної шкоди, яка виявилась у глибоких моральних стражданнях що призвело до вимушених змін у стосунках та змінило його звичний життєвий уклад.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2020 позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2165-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Київській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 409 947,72 грн. (чотириста дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень сімдесят дві копійки). Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, рівнозначній посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Київській області, Державна фіскальна служба України подали апеляційні скарги, та просять скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2165-о «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до підпункту 1 пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та пункту 62 підпункту "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, звільнено з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік полковника податкової міліції ОСОБА_1 , начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області. Підстава: довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи звільнення протиправним, звернувся до суду з позовом за захистом свої порушених прав та законних інтересів.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги виходячи з того, що відповідачами суду не надано доказів вчинення певних дій, прийняття рішення чи допущення бездіяльності позивачем, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Апелянти в свою чергу вказують, що факт перебування позивача у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року сукупно не менше одного року на посадах, що підпадають під критерії, визначені статтею 3 Закону України «Про очищення влади» відтак, до начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», про що складено довідку за формою, затвердженою наказом ДФС України від 17 жовтня 2014 року №199.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апелянтів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначено Законом України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року N 1682-VII (надалі - Закон N 1682-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 та 2 ст. 1 Закону визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв`язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

На виконання пункту 10 частини першої статті 2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пункт 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади» установлює, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Стаття 5 Закону України «Про очищення влади» передбачає проведення перевірки наявності заборон за цим законом.

Звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки (ч. 14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади»).

Відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1682-VII впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів; інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону № 1682-VI, у порядку та строки, визначені цим Законом.

Відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Частиною другою статті 36 КЗпП України установлено, що у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Головним управлінням ДФС у Київській області складено довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, у якій вказано, що ОСОБА_1 відповідно критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 Закону України "Про очищення влади" за період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року обіймав посаду(и) щодо яких, встановлена заборона:

- начальник управління організації боротьби з незаконним відшкодування ПДВ УПМ ДПА у м. Києві з 30 вересня 2008 року по 18 січня 2011 року;

- тимчасово виконуючий обов`язки начальника управління протидії незаконному відшкодуванню ПДВ УПМ ДПА у м. Києві з 18 січня 2011 року по 14 грудня 2011 року;

- начальник відділу протидії незаконному відшкодуванню ПДВ УПМ ДПА в Київській області з 14 грудня 2011 року по 17 лютого 2012 року;

- виконуючий обов`язки заступника начальника УПМ ДПС у Київській області з 17 лютого 2012 року по 29 травня 2012 року;

- заступник начальника УПМ ДПС у Київській області з 29 травня 2012 року по 24 травня 2013 року;

- виконуючий обов`язки начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області з 24 травня 2013 року по 05 липня 2013 року;

- начальник оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області з 05 липня 2013 року по дату звільнення - 29 жовтня 2014 року.

Пункт 1 Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року №778, визначало, що Державна податкова адміністрація України (ДПА) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. ДПА забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року №584/2011, ДПС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, а також державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує, зокрема, державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013, Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндоходів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань: забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної податкової, державної митної політики.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує зокрема, формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику.

Таким чином, що у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року органом, який забезпечує формування та реалізацію податкової та/або митної політики, були лише Міністерство доходів і зборів України та Міністерство фінансів України; у свою чергу такі органи, як Державна податкова адміністрація України, Державна податкова служба України та Державна фіскальна служба України виконували тільки функції реалізації державної податкової та/або митної політики.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Податкову міліцію в державних податкових адміністраціях в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі очолюють начальники управлінь податкової міліції - перші заступники голів відповідних державних податкових адміністрацій.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05 лютого 2012 року №5083, який набрав чинності 12 серпня 2012 року, до Податкового кодексу України внесені положення щодо визначення функцій та правових основ діяльності органів державної податкової служби, серед яких і Розділ XVIII2 «Податкова міліція», внаслідок чого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до пункту 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

В свою чергу заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», застосовується до осіб, які працювали на керівних посадах в органах Міністерство доходів і зборів України та Міністерство фінансів України, та не може бути застосована до осіб, які працювали в органах Державної податкової адміністрації України, Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України.

Пункт 349.2 статті 349 Податкового кодексу України виключено згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року №404, який набрав чинності 11 серпня 2013 року.

Відповідно до пункту 3 указу Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України» установлено, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції.

Підрозділи податкової міліції Міністерства доходів і зборів України утворені наказом Міністерства від 29 березня 2013 року №14 «Про утворення підрозділів податкової міліції».

Згідно з пунктом 2 Наказу №14 передбачено утворення у складі головних управлінь Міндоходів в областях наступних підрозділів податкової міліції: Слідче управління фінансових розслідувань; Оперативне управління; Управління внутрішньої безпеки.

З 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року структура податкової міліції на обласному рівні регулювалась такими розпорядчими документами: наказ Державної податкової адміністрації України від 13 липня 2005 року №263 "Про зміни в організаційній структурі органів державної податкової служби"; наказ Державної податкової служби України від 10 квітня 2012 року №282 "Про функціональні повноваження територіальних органів Державної податкової служби та їх організаційну структуру"; наказ Міністерства доходів і зборів України від 26 квітня 2013 року №81 "Про затвердження тимчасових типових структур територіальних органів Міндоходів"; наказ Міністерства доходів і зборів України від 10 червня 2013 року №154 "Про внесення змін до наказу Міндоходів від 26.04.2013 №81"; наказ Міністерства доходів і зборів України від 11 грудня 2013 року №790 "Про затвердження типових структур територіальних органів Міндоходів".

Вказані нпа підтверджують утворення та функціонування податкової міліції в складі територіальних органів Державної податкової адміністрації України, Державної податкової служби України, Міністерства доходів і зборів України в якості структурних підрозділів.

Податкова міліція є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, тобто, Міністерства доходів і зборів України, а також його територіальних органів у АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, як це передбаченого статтею 3 Закону України «Про очищення влади».

При цьому податкову міліцію в територіальних органах Державної податкової адміністрації України та Державної податкової служби України очолювали начальники управлінь податкової міліції - перші заступники голів відповідних державних податкових адміністрацій чи служб в областях; в територіальних органах Міністерства доходів і зборів України податкову міліцію очолювали заступники начальника Головного управління - начальники слідчих управлінь фінансових розслідувань.

Як встановлено, у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, позивач не перебував на посадах керівника чи заступника керівника територіального органу Державної податкової адміністрації України, Державної податкової служби України, Міністерства доходів і зборів України в області.

Періоди перебування ОСОБА_1 на посадах чи виконання обов`язків на посадах: начальника управління організації боротьби з незаконним відшкодування ПДВ УПМ ДПА у м. Києві, виконуючого обов`язків начальника управління протидії незаконному відшкодуванню ПДВ УПМ ДПА у м. Києві, начальника відділу протидії незаконному відшкодуванню ПДВ УПМ ДПА в Київській області не підпадають під критерії, визначені пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади», оскільки ці керівні посади, які обіймав позивач в несамостійних структурних підрозділах у складі самостійного підрозділу управління податкової міліції у місті Києві та Київській області.

У період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівником податкової міліції ДПА у Київській області та ДПС у Київській області був за посадою - Перший заступник голови - начальник управління податкової міліції.

У період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року заступниками керівника податкової міліції ДПА у Київській області та ДПС у Київській області були за посадою - перший заступник начальника управління податкової міліції та заступники начальника управління податкової міліції.

З аналізу штатних розписів Міністерства доходів і зборів України на 2013 та на 2014 роки з урахуванням змін законодавства та Наказу №14 встановлено, що керівником податкової міліції в Головному управлінні Міндоходів у Київській області за посадою був заступник начальника Головного управління - начальник слідчого управління фінансових розслідувань.

Керівник та заступник керівника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області не належали за посадами до заступників начальника слідчого управління фінансових розслідувань, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці посади не можуть розглядатись як посади заступники керівника податкової міліції в області, які підпадають під критерії пункту 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

В свою чергу, період перебування ОСОБА_4 на посаді заступника начальника УПМ ДПС у Київській області з 29 травня 2012 року по 24 травня 2013 року підпадає під критерії пункту 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади», разом з тим, становить менше одного року.

Частиною четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Враховуючи, що норми Закону України «Про очищення влади» не регулюють питання можливості звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності, на переконання суду в даному випадку необхідно керуватися нормами положень Кодексу законів про працю України, якими врегульовано дане питання.

Положеннями частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

У період з 29 жовтня 2014 року по 24 листопада 2014 року ОСОБА_1 та, відповідно у день звільнення (29 жовтня 2014 року), перебував на лікуванні у стаціонарі, що підтверджується наявною у справі копією листка непрацездатності серії АГІ №923534 .

Отже, звільнено у період тимчасової непрацездатності позивача суперечить приписам частини четвертої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Порушення рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Висновки Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що при реалізації норм Закону України «Про очищення влади» не повинні порушуватися трудові права та гарантії, встановлені нормами Кодексу законів про працю України, зокрема ч. З ст. 40 цього Кодексу (рішення від 07 липня 2004 року №14-рп/2004).

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство.

У разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу, ввести скорочену посаду. Якщо підприємство, установа реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником, що спростовує доводи апелянта про те, що ГУ Міндоходів у Київській області та ГУ ДФС у Київській області є різними юридичними особами.

Так, підставою для прийняття оспорюваного наказу була довідка ГУ ДФС у Київській області, яка була складена апелянтом на виконання наказу ДФС України № 199 та направлена до ДФС України для прийняття рішення згідно Закону.

Державна фіскальна служба України, яка утворена в результаті реорганізації шляхом перетворення Міністерства доходів і зборів України є правонаступником усіх його прав та обов`язків в силу статті 108 Цивільного кодексу України, статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», а відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 року № 651-р «Питання Державної фіскальної служби» усіх державно-владних повноважень.

Головне управління Міндоходів у Київській області припинено в результаті його реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Київській області, яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків юридичної особи, яка припинилась в силу статті 107 Цивільного кодексу України, та пункту 1 Положення про ГУ ДФС у Київській області, затверджене наказом ДФС України від 01.02.2019 № 80 і розміщене на офіційному сайті апелянта.

Особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 року № 114. Пунктом 39 за керівником органу закріплено право на визначення переліку посад, які підлягають заміщенню особами начальницького складу органів внутрішніх справ.

Наказом № 421 затверджено Номенклатуру посад підрозділів податкової міліції Державної фіскальної служби України (пункт 1.4). Підпунктом 1.2 пункту 1 Номенклатури передбачено, що Головою державної фіскальної служби України призначаються у головних управліннях ДФС в областях та місті Києві (далі - ГУ ДФС): перші заступники начальника ГУ ДФС; перші заступники (заступники) начальника ГУ ДФС - начальники управлінь (відділів); начальники, перші заступники, заступники та заступники начальників управлінь - начальники відділів (штабів) слідчих управлінь фінансових розслідувань, оперативних (міжрегіональних оперативних) управлінь;.

Крім того, структура ГУ ДФС у Київській області що розміщена на його сайті за посиланням http://kyivobl.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/Rolov-upr/struktura/, під індексом 21 включає підрозділ з назвою «оперативне управління», що враховуючи правонаступництво усіх прав та обов`язків ГУ Міндоходів у Київській області є підтвердженням наявності рівнозначності посади, з якої було звільнено позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Отже, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Загальна кількість календарних днів, які підлягають врахуванню для визначення грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2014 року по 22 січня 2020 року, згідно з листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу», включно складає 1911 календарних дні, відповідно, на користь позивача належить стягнути грошове забезпечення у розмірі 409 947,72 грн. (1 911 дні х 214,52 грн.). Апелянтами обрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу зроблений судом не оскаржувався.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлення судом факту незаконного звільнення ОСОБА_1 , яке призвело до порушення права на працю останнього, є достатнім доказом того, що позивачу було завдано моральну шкоду, морального стресу, приниження честі, гідності та негативний вплив на ділову репутацію факту незаконного звільнення, відтак, вимога про стягнення моральної шкоди правомірно задоволена судом першої інстанції.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апелянтів їх не спростовують.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Київській області та Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2020